ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2021 р.           Справа№ 910/9981/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Коротун О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.,
за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 18.02.2021
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 (повний текст рішення складено: 15.10.2020)
у справі № 910/9981/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 725 305, 20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 725 305,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем  нарахований штраф у сумі 725 305,20 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №    910/9981/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 637    970,42 грн. штрафу та 9    568,96 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем неправильно нараховано штраф за накладними № 40204539, № 40515801, № 51688877, № 51910156, № 52418662, № 45699568, № 51782035, 52303161, № 40245953, № 45666260, № 52004991, № 52139573, № 52455359, оскільки не враховано суми провізної плати, зазначеної у графі 31 вищенаведених накладних.
Судом також встановлено, що за накладними № 45419926, № 45419942, № 45419967, № 51875003, № 52624632, № 52624657, № 52629227, №    46498507, № 40027054 термін прострочення перевезення вантажу становить одну добу, що виключає можливість нарахування штрафу згідно статті 116 Статуту залізниць України.
За розрахунком суду, загальна сума штрафу за спірними залізничними накладними становить 637 970,42 грн.
Врахувавши дату направлення позивачем відповідачу претензії, дату пред`явлення позову до суду, суд встановив, що позивач звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної давності, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/9981/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №     910/9981/20 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 17.12.2020.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи тривале перебування судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №    910/9981/20 розглядалась протягом розумного строку.
Справа розглядалась неодноразово, різними складами колегії суддів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі №     910/9981/20, змінити рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 910/9981/20 та ухвалити нове рішення в частині зменшення суми стягнуто штрафу, судові витрати покласти на позивача.
Скаржник вважає рішення суду в частині стягнення з залізниці 637 970,42 грн. необґрунтованим, прийнятим судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим таке рішення підлягає зміні в частині зменшення розміру стягнутого судом штрафу, враховуючи наступне:
- стягнення за накладною № 47118575 вже було предметом спору у справі № 910/16305/19, відтак судом безпідставно стягнуто з залізниці 3 043,90 грн.;
- залізниця позбавлена можливості належним чином захищати свої права та інтереси у цій справі, оскільки їх невідомо, якими саме доказами позивач підтверджує свої вимоги і тим саме, залізниця позбавлена можливості надати суду відзив на позовну заяву, у строк, що встановлений  в ухвалі суд від 27.07.2020;
- на думку скаржника, позивачем невірно розраховано штраф за накладними №№ 52596459, 40245953, 46006631, 51702736 та 52597895;
- також, на думку скаржника, судом першої інстанції невірно обчислено строки позовної давності;
- стягнутий штраф у сумі 637 970,42 грн. скаржник вважає надмірно великим виходячи також із співвідношення вартості зобов`язань, які були порушені і суми самого штрафу, який складає приблизно четверту частину від сплаченої загальної суми провізної плати, що також є підставою для зменшення розміру такого штрафу відповідно до таких засад цивільного законодавства, як справедливість та розумність.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу          

Позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка учасників у судове засідання

Представник позивача у судове засідання, призначене на 18.02.2021, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.
Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 18.02.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, змінити рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №  910/9981/20 та ухвалити нове рішення в частині зменшення суми стягнутого штрафу; судові витрати покласти на позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 16.02.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір № 00077/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаний із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
З матеріалів справи вбачається, що за період вересень-грудень 2019р. позивачем відвантажена вугільна продукція, прийнята позивачем для перевезення за наступними залізничними накладними: №№ 40027054, 40204539, 40515801, 41833351, 41975970, 45419926, 45419942, 45419967, 45666229, 45666237, 51609030, 51688877, 51875003, 51910156, 52396058, 52418662, 52582202, 52582343, 52624632, 52624657, 52629227, 52676608, 52729423, 52734142, 53032744, 40195117, 41602608, 45699568, 46498507, 47428982, 47991997, 51679538, 51679694, 51685733, 51757466, 51764140, 51782035, 51784742, 51788073, 51969830, 51973386, 52132396, 52303161, 52417375, 52596459, 52644283, 52841350, 53024386, 40245953, 41975970, 45413135, 45419991, 45666260, 45956802, 45956844, 45987815, 46006631, 46017968, 46428710, 46428777, 46498507, 47866132, 47866140, 47866165, 47888334, 47940291, 51630994, 51651271, 51679694, 51689958, 51702736, 51809762, 51817765, 51819845, 51830040, 51832871, 51969855, 52004991, 52065943, 52132412, 52134962, 52136835, 52139573, 52140712, 52158359, 52247087, 52247095, 52327111, 52396058, 52417409, 52418753, 52431137, 52448461, 52455235, 52455284, 52455359, 52513777, 52529187, 52537826, 52596384, 52596392, 52596418, 52597895, 52609476, 52644259, 52644267, 52644366, 52666542, 52701299, 52734167, 52751492, 52756285, 52876273, 52879897, 52922234 та досилкових накладних №№ 32103814, 32750945, 32750960, 32750952, 47452909, 44005221, 44005213, 47118575, 32669160, 47269733, 47747704, 52426681, 32893216, 42897488, 52646304, 46153094, 44587848, 52731882, 53069183, 32613424, 32740813, 41180787, 47275920, 47258017, 47426317, 47475710, 44064491, 44356996, 52433364, 44421311, 46714770, 47018023, 33263161, 32153777, 42089276, 44370310, 32914525, 46014940, 36919611, 46457701, 46459079, 37212297, 47900535, 47901921, 47900477, 47974894, 47174388, 43919406, 42897934, 43919489, 35966522, 47524434, 47525308, 47544689, 44180297, 45111440, 52135712, 45154184, 45172194, 52225273, 32523854, 45323888, 52354263, 45659208, 45715190, 45770252, 32916207, 32917312, 42897462, 52531076, 46180501, 45926813, 44421915, 46120010, 52669918, 42293787, 52739133, 46462735, 46422614, 51857472, 51858587, 46694824, 46749974 на адресу вантажоодержувача - ДТЕК БУРШТИНСЬКА ТЕС -АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО».
Однак, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, у зв`язку із чим позивачем нарахований штраф у розмірі 725 305,20 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Між сторонами склалися договірні правовідносини з договору надання послуг щодо перевезення вантажу. Спір у справі виник щодо правомірності нарахування позивачем, як замовником, відповідачу - перевізнику штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у вагонах перевізника до станції призначення.
Північний апеляційний господарський суд зауважує, що в силу ст. 269 ГПК України, якою визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, скаржник просив його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове - про задоволення позову.
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Частиною першою ст. 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Відповідно до частини першої ст. 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Статут залізниць України (далі - Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).
Відповідно до ст. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно зі ст. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статтею 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відповідно до ст. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з пунктом 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 вказаних Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Пунктами 2.1, 2.4 Правил визначено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно зі ст. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Реченням другим абзацу першого пункту 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної.
Згідно з абзацом другим пункту 8 вказаних Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції у разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Як вбачається з матеріалів справи, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних.
Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що провізна плата зазначена у графі 31 за накладними №№ 40204539, 40515801, 51688877, 51910156, 52418662, 45699568, 51782035, 52303161, 40245953, 45666260, 52004991, 52139573, 52455359 не відповідає провізній платі, зазначеній позивачем у своєму розрахунку.
Так, перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем неправильно нараховано штраф за накладними №№ 40204539, 40515801, 51688877, 51910156, 52418662, 45699568, 51782035, 52303161, 40245953, 45666260, 52004991, 52139573, 52455359, оскільки не враховано суми провізної плати, зазначеної у графі 31 вищенаведених накладних. Крім того, за накладними №№ 45419926, 45419942, 45419967, 51875003, 52624632, 52624657, 52629227, 46498507, 40027054 термін прострочення перевезення вантажу становить одну добу, що виключає можливість нарахування штрафу згідно із статтею 116 Статуту залізниць України.
Також, у залізничних накладних №№ 41833351 (досилкова №    32669160), 47991997 та 45987815 терміни доставки вантажу збільшено, у зв`язку з технічними несправностями та проведенням контрольного зважування.
Згідно із п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт).
Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, про те, що згідно із накладними № 41833351 (досилкова № 32669160), №    47991997 та № 45987815 штраф не сплачується, оскільки: 
- з накладної № 41833351 (досилкова № 32669160)  вбачається, що вантаж прийнято до перевезення 04.11.2019, а вагон №52244175 відщеплено через технічну несправність, що підтверджується актом загальної форми №    4806 від 08.11.2019, у зв`язку із чим термін доставки вантажу продовжено з 06.11.2019 по 08.11.2019. Отже, термін доставки: 7 планових діб + 3 доби ремонт вагона = 10 діб. Фактично: 9 діб;
- з накладної № 47991997 (досилкова № 41180787) вбачається, що вантаж прийнято до перевезення 16.10.2019, а вагон № 53501037 відщеплено через технічну несправність, що підтверджується актами загальної форми № 1529Г від 18.10.2019, № 3000Т від 18.10.2019, у зв`язку із чим, термін доставки вантажу продовжено до закінчення ремонту. Ремонт вагона закінчено 25.10.2019. Отже, термін доставки: 9 планових діб + 8 діб ремонт вагона = 17 діб.  Фактично: 15 діб;
- з накладної № 45987815 вбачається, що вантаж прийнято до перевезення 16.11.2019, а вагон № 64097017 відщеплено, у зв`язку з проведенням контрольного зважування, що підтверджується актом загальної форми № 349 від 25.11.2019, у зв`язку із чим, термін доставки вантажу продовжено з 18.11.2019 до 25.11.2019. Отже, термін доставки: 9 планових діб + 8 діб затримка вагона = 17 діб.  Фактично: 13 діб.
Натомість твердження скаржника про те, що позивачем невірно розраховано штраф за накладними №№ 52596459, 40245953, 46006631, 51702736 та 52597895 є безпідставними, оскільки колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача за цими накладними є арифметично правильним.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що загальна сума штрафу за спірними залізничними накладними становить 637 970,42 грн., яка є правильною, обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заявив клопотання про зменшення розміру стягнення з нього штрафу на 50%, яке викладене у відзиві на позовну заяву, посилаючись на скрутне фінансове становище, а також відсутність у матеріалах справи доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.
Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Аналогічне положення міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.
Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.
При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.
Крім того, правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме, частиною третьою             статті 551 Цивільного кодексу України     і             статтею 233 Господарського кодексу України.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру штрафу, зокрема, не надано доказів, що підтверджують його скрутне фінансове становище.
При цьому, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, наведена відповідачем у клопотанні обставина щодо відсутності у позивача збитків внаслідок затримки доставки вагонів, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для зменшення розміру штрафу за відсутності інших істотних обставин, які б свідчили про таку необхідність.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання відповідачем жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань та скрутного майнового стану (збитки), колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про правомірність відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру стягнення штрафу.
Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі № 910/9981/19 є законним та таким, що підлягає залишенню без змін.
Доводи скаржника про те, що стягнення за накладною № 47118575 вже було предметом спору у справі № 910/16305/19, відтак судом безпідставно стягнуто з залізниці 3 043,90 грн., є безпідставним та не відповідають дійсності.
Також доводи скаржника не спростовують правильність розрахунку позивача щодо накладних за №№ 52596459, 40245953, 46006631, 51702736 та 52597895.
Щодо строків позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та зазначає наступне.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.
Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).
При цьому приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.
Приписами пункту 134 Статуту залізниць України, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з пунктом "а" частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.
Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909 та статті 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.
Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за № 436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, та статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.
Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.
Відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 23.12.2019 у справі № 910/1009/19, від 11.04.2019 у справі №    905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18 та від 10.09.2019 №    905/2303/18. 
Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення штрафних санкцій в розмірі 637 970,42 грн. та відмову в решті позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній     скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №    910/9981/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №    910/9981/20 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №    910/9981/20 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/9981/20 - залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 22.02.2021.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 ГПК України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                В.В. Сулім