ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.003011
адміністративне провадження № К/9901/19458/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (суддя Гавдик З. В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року (судді: Обрізко І.М., Онишкевич Т.В., Іщук Л.П.) у справі №1.380.2019.003011 за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючи санацією, ліквідаторів) Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення та припису,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючи санацією, ліквідаторів) Міністерства юстиції України, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 16 травня 2019 року;
визнати протиправним та скасувати припис про недопущення повторних порушень від 10 червня 2019 року №05/19, виданий ГТУЮ у Київській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області у складі комісії: Козак О.О. , Андреєва А.М. та Каленська Ю.М. складено Акт позапланової невиїзної перевірки позивача.
Комісією зроблено висновок, що позивач допустив грубі порушення, які не можливо усунути, діяв несумлінно, без врахування інтересів боржника і його кредиторів, а це призвело до збільшення строку процедури розпорядження майном боржника та позбавило можливості своєчасно реалізувати необхідні заходи щодо строків погашення кредиторської заборгованості і є грубим порушенням прав та інтересів боржника та кредиторів.
За результатами перевірки комісія виявила обставини, які на їх думку, є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнення.
Позивач не згодний з рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16 травня 2019 року та приписом про недопущення повторних порушень від 10 червня 2019 року № 05/19з, вважає, їх такими, що винесені на основі невірних висновків, які суперечать законодавству України, не містять правого обґрунтування та базуються на довільному трактуванні норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому дане рішення та припис є протиправними та підлягають скасуванню.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючи санацією, ліквідаторів) Міністерства юстиції України про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 16 травня 2019 року; 
визнано протиправним та скасовано припис Головного територіального управління юстиції у Київській області про недопущення повторних порушень від 10 червня 2019 року № 05/19;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 1921,00 грн сплаченого судового збору;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючи санацією, ліквідаторів) Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 1921,00 грн. сплаченого судового збору.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що відповідачі у спірних правовідносинах ретельно не перевірили той факт, що позивача призначено розпорядником майна ТОВ «Львівська гарнізонна база» з 05 листопада 2015 року, а до того була Івасько С. М. , якою виконувались функції розпорядника майном. Звіт про оцінку майна на який покликається відповідач втратив свою чинність по строках, тому братись до уваги не мав. Відповідачем не встановленні обставини, які мають значення по справі, чи присутня була вина в діях позивача, які інкримінують останньому, чи підтвердженні шкідливі наслідки для боржника чи його кредиторів, позаяк подібного судом не встановлено.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування.
Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі. Скаржник просить суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.
Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, зазначивши підставами касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження згідно з приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15 та від 16 серпня 2019 року у справі № 823/3872/14. 
Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 16 серпня 2019 року у справі № 823/3872/14 щодо обов`язку арбітражного керуючого звітувати про фінансове становище боржника.
Також судом апеляційної інстанції не застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15 щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) позивача і наслідками.
Мін`юст зауважує, що неподання позивачем висновку про фінансове становище боржника та пропозицій щодо можливості відновлення його платоспроможності:
призвело до затягування розгляду господарської справи, оскільки спочатку була прийнята постанова Господарського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року у справі № 5015/7368/11, якою відкрито ліквідаційну процедури, а після цього господарським судом апеляційної інстанції вказана постанова була скасована, у зв`язку з тим, що позивачем неналежно виконані обов`язки, не вжиті заходи щодо відновлення платоспроможності боржника через процедуру санації та не долучені до матеріалів господарської справи вищевказані звіти; 
грубо порушує права боржника, оскільки позивачем не вжиті всі заходи та не надано відповідних пропозицій для відновлення платоспроможності боржника. Вказане свідчить про настання для боржника істотно - негативних наслідків, оскільки останній був позбавлений права виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами без введення ліквідаційної процедури.
Однак, судами попередніх інстанцій не надано належну оцінку вказаним обставинам та не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) Позивача і наслідками.
Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження згідно з приписами пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції проігноровано зміст постанови Львівського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2018 року у справі № 5015/7368/11 та імперативні приписи частини четвертої статті 78 КАС України.
Скаржник зазначає, що Дисциплінарна комісія відповідно до покладених завдань встановлює наявність/відсутність складу правопорушення у діях/рішеннях арбітражного керуючого за наслідками чого приймає рішення про застосування або відмови у застосуванні дисциплінарного стягнення), а отже не є консультативно-дорадчим органом. Однак, судами всупереч вищезазначеним положенням законодавства, не було надано оцінки процесуальному статусу Дисциплінарної комісії.
Позиція інших учасників справи.
До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 лютого 2021 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Листом Міністерства юстиції України від 12 березня 2019 року №274/8059-0-19/9.3.1 зобов`язано ГТУЮ у Київській області провести позапланову перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» з питань, викладених у скарзі представника за довіреністю AT «Укрсоцбанк» Шилова К.Р. від 07 березня 2019 року б\н.
21 березня 2019 року ГТУЮ у Київській області було видано доручення №12-19 на проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 з 03 квітня 2019 року по 05 квітня 2019 року. ГТУЮ у Київській області видано посвідчення на проведення позапланової перевірки від 21 березня 2019 року №12/5/19 та повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки від 21 березня 2019 року №12/19, які разом з скаргою представника за довіреністю«Укрсоцбанк» Шилова К.Р. від 07 березня 2019 року б\н були направлені рекомендованим листом на адресу офісу арбітражного керуючого та електронною поштою.
Арбітражним керуючим 02 квітня 2019 року ОСОБА_1 , на виконання повідомлення про проведення невиїзної перевірки від 21 березня 2019 року №12/19, надані пояснення від 27 березня 2019 року № 1 до ГТУЮ у Київській області з копіями, щодо належного виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справі №5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база».
05 квітня 2019 року складено довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 05 квітня 2019 року №08/19. Для підписання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого від 05 квітня 2019 року №08/19 позивач не з`явився, у зв`язку з чим цю довідку направлено позивачу листом на адресу місцезнаходження офісу та електронною поштою.
Арбітражним керуючим для спростування висновків комісії, викладених у довідці від 05 квітня 2019 року № 08/19, 11 квітня 2019 року на електронну пошту відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Київській області надано письмові заперечення до довідки про результати позапланової невиїзної позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 05 квітня 2019 року № 08/19, від 10 квітня 2019 року № 1 з долученням копій документів.
16 квітня 2019 року складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 16 квітня 2019 року № 12/19, яким встановлено, що:
1) під час виконання повноважень розпорядника майна у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» арбітражний керуючий ОСОБА_1 не скористався наданим законодавством правом подати заперечення щодо безпідставно заявленої заяви ОСОБА_6 з грошовими вимогами до ТОВ «Львівська гарнізонна база», що є грубим порушенням абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року;
2) під час виконання повноважень розпорядника майна у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» у період з 05 листопада 2015 року по 20 лютого 2018 року арбітражним керуючим ОСОБА_1 не проведено аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності боржника, його становища на товарних ринках, що є грубим порушенням абзацу 6 частини дев`ятої, абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року;
3) під час виконання повноважень розпорядника майна у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» у період з 05 листопада 2015 року по 20 лютого 2018 року арбітражним керуючим ОСОБА_1 не надано господарському суду та комітету кредиторів відомостей про фінансове становище боржника, пропозицій щодо можливості відновлення платоспроможності боржника, що є грубим порушенням абзацу 10 частини дев`ятої, абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року.
Враховуючи, що за результатами перевірки виявлено порушення у діяльності арбітражного керуючого, які є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, органом контролю направлено до Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 18 квітня 2019 року № 1037-5-1/5.
16 травня 2019 року, згідно з повідомлення Міністерства юстиції України, за результатами заслуховування пояснень арбітражного керуючого та вивчення матеріалів перевірки Комісією прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження на підставі подання від 02 травня 2019 року за №1268.
10 червня 2019 року відповідачем винесено припис про недопущення повторних порушень за № 05/19, яким за результатами планової невиїзної перевірки діяльності позивача, вирішено винести арбітражному керуючому ОСОБА_1 припис щодо недопущення арбітражним керуючим у подальшій діяльності аналогічних порушень.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із абзацом 6 частини дев`ятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року розпорядник майна зобов`язаний виявляти ознаки фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.
Відповідно до абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року при здійсненні своїх повноважень розпорядник майна зобов`язаний діяти  добросовісно, розумно, враховувати інтереси боржника та його кредиторів.
Згідно із абзацом десятим частини дев`ятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-ХІV від 30 червня 1999 року розпорядник майна зобов`язаний виконувати інші функції, передбачені цим Законом.
Спірні правовідносини також врегульовані Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).
Статтею 1 Закону № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Відповідно до статті 4 Закону №2343-XII, визначаються основні засади організації діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та, зокрема, зазначається, що арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника. Одна і та ж особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Законом №2343-XII визначається порядок ведення та закінчення процедури розпорядженням майном боржника; виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь в санації боржника. Визначаються: особливості введення процедури санації боржника; план санації боржника, порядок виконання зобов`язань боржника власником майна (органом, уповноваженим управляти майном боржника) у процедурі санації; порядок здійснення в процедурі санації продажу майна боржника; особливості ліквідаційної процедури; порядок виконання зобов`язань власником майна (органом, уповноваженим управляти майном боржника) у ліквідаційній процедурі; порядок продажу майна банкрута.
Статтею 107 Закону №2343-XII визначено, що арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом (частина друга).
Відповідно до норм статті 106 Закону №2343-XII, контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюється у формі планових та позапланових перевірок.
Згідно зі статтею 105 Закону №2343-XII, дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
У разі виявлення під час перевірки порушень норм законодавства в роботі арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарній комісії для накладення на порушника дисциплінарних стягнень (стаття 106 Закону №2343-XII).
Так, відповідно до частини третьої статті 107 Закону №2343-XII, державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.
Згідно з статтею 109 Закону №2343-XII, дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), зокрема, є попередження (частина перша).
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення (частина друга).
Відповідно до пункту 2.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 липня 2013 року за № 1113/23645 (далі - Порядок № 1284/5), здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів: проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого; надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо Довідки та (або) усунення зазначених у Довідці порушень; складення акту перевірки з урахуванням Довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.
Оформлення результатів заходів контролю встановлюється актом перевірки діяльності арбітражного керуючого, зразок якого наведений у додатку 6 до Порядку № 1284/5.
Згідно з підпунктом 6.6.3 пункту 6.6 Порядку № 1284/5, у резолютивній частині акту перевірки комісією, з урахуванням довідки та пояснень, зауважень, заперечень і документів, наданих арбітражним керуючим, або усунених порушень, а також висновку (у разі якщо орган контролю було зобов`язано надіслати довідку до Мін`юсту для проведення її аналізу) робиться висновок щодо наявності (відсутності) порушень законодавства з питань банкрутства в діяльності арбітражного керуючого.
За приписами пункту 6.13 Порядку № 1284/5, у разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень, орган контролю обов`язково зазначає про це в акті перевірки. У такому випадку припис та (або) розпорядження не складаються до моменту прийняття Дисциплінарною комісією рішення за результатом розгляду подання.
У цьому випадку орган контролю протягом трьох робочих днів з дня підписання акта перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Мін`юсту, який забезпечує організацію роботи Дисциплінарної комісії, щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом від органу контролю пропозиції структурний підрозділ готує та вносить подання на Дисциплінарну комісію про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (далі - подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома.
Відповідно до пункту 7.1 Порядку № 1284/5, підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є, серед іншого, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).
Подання повинно містити висновок структурного підрозділу щодо відповідності висновків акту перевірки законодавству з питань банкрутства. До подання додається пропозиція органу контролю з усіма додатками (пункт 7.2 Порядку № 1284/5).
ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
Предметом судового контролю у цій справі є рішення Дисциплінарної комісії про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 16 травня 2019 року та припис про недопущення повторних порушень від 10 червня 2019 року №05/19 виданий ГТУЮ у Київській області.
Аналіз законодавства вказує на те, що дисциплінарним проступком арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути винне невиконання або неналежне виконання покладених на нього законодавством обов`язків, що характеризується протиправністю дій або бездіяльністю суб`єкта дисциплінарного проступку, причинно-наслідковим зв`язком між шкідливими наслідками та невиконанням покладених на нього обов`язків.
Відповідачем в акті перевірки зазначено про те, що під час виконання повноважень розпорядника майна у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТзОВ «Львівська гарнізонна база» арбітражний керуючий ОСОБА_1 не скористався наданим законодавством правом подати заперечення щодо безпідставно заявленої заяви ОСОБА_6 з грошовими вимогами до ТОВ «Львівська гарнізонна база» у справі №5015/7368/11, що є порушенням абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції № 784-XIV від 30 червня 1999 року.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не зобов`язує розпорядника майна подавати заперечення на заяви осіб, які звертаються з грошовими вимогами до суб`єктів господарювання в процедурі банкрутства, тому в цьому випадку позивач не повинен нести відповідальність за те, що не скористався своїм правом на подання таких заперечень. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем неодноразово надавались до суду пояснення щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_6 , зокрема:
15 грудня 2011 року порушено справу № 5015/7368/11 про банкрутство ТзОВ «Львівська гарнізонна база», введено мораторій та призначено підготовче засідання на 22 грудня 2011 року.
22 грудня 2011 року введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна Івасько С.М .
Після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство, у встановлений законом термін надійшла заява з кредиторськими вимогам до ТОВ «Львівська гарнізонна база» ОСОБА_6 .. Ця заява не була безпідставна, як зазначено комісією, оскільки вимоги ОСОБА_6 були підтверджені рішенням господарського суду Львівської області від 04 серпня 2011 року у справі № 5015/2276/11, яке набрало законної сили.
Розпорядник майна ТОВ «Львівська гарнізонна база» Івасько С.М. розглянув разом з боржником вимоги ОСОБА_6 , визнав такі вимоги, включив їх в реєстр кредиторів та повідомив про це заявника.
05 листопада 2015 року ухвалою господарського суду у справі № 5015/7368/11 Івасько С.М. звільнено на підставі поданої ним заяви від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ «Львівська гарнізонна база» та призначено розпорядником майна ТОВ «Львівська гарнізонна база» ОСОБА_1 .
Суди попередніх інстанцій вірно вказали, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачає, що у випадку зміни розпорядника майна, він повинен повторно розглядати вимоги кредиторів та давати на них пояснення, заперечення, вживати дії, які вже були вжиті попереднім розпорядником майна.
14 листопада 2016 року (коли вже позивач виконував повноваження розпорядника майна ТОВ «Львівська гарнізонна база») постановою Львівського апеляційного господарського суду задоволено заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11 липня 2012 року у справі №5015/2276/11 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11 лютого 2012 року у справі №5015/2276/11 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.
Реєстр кредиторів був поданий розпорядником майна Іваськом С.В . Однак судом у справі №5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» він не затверджувався, тому що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням учасників, зупиняв провадження, надсилав матеріали справи судам вищих інстанцій (зокрема про це зазначено в ухвалі Господарського суду Львівської області по справі №5015/7368/11 від 04 вересня 2018 року, якою було введено процедуру санації ТОВ «Львівська гарнізонна база» і яка була надана для перевірки) до остаточного вирішення справи № 5015/2276/11.
Після призначення позивача розпорядником майна та у зв`язку із наявністю судових справ за позовами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до ТОВ «Львівська гарнізонна база» щодо стягнення майна та коштів, він надавав до суду пояснення щодо результатів розгляду судами цих позовів, а не повідомлення про розгляд кредиторських вимог було зроблено попереднім розпорядником майна Іваськом С.М. , в тому числі і про те, що у справі №5015/2276/11 суд відмовив у позові ОСОБА_6 .
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ці обставини в сукупності вказують на те, що позивач добросовісно, у відповідності до вимог закону, виконував повноваження розпорядника майна, надавав суду пояснення щодо результатів розгляду судами справи № 5015/2276/11. У зв`язку з перебуванням справи у вищих інстанціях суд першої інстанції не міг прийняти рішення про перехід до інших процедур, і це свідчить про те, що розпорядник майна не затягував процедуру розпорядження майном.
Щодо висновку акта перевірки про те, що під час виконання повноважень розпорядника майна у справі № 5015/7368/11 про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» у період з 05 листопада 2015 року по 20 лютого 2018 року, арбітражним керуючим ОСОБА_1 не проведено аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності боржника, його становища на товарних ринках, не надано суду та комітету кредиторів відомостей про фінансове становище боржника, що є порушенням абзацу 10 частини дев`ятої, абзацу6 частини дев`ятої, абзацу 1 частини десятої статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції №784-XIV від 30 червня 1999 року, Верховний Суд зазначає таке.
Попередній розпорядник майна Івасько С.М. склав та подав до суду Звіт по результатах проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Львівська гарнізонна база» (за період 2009-2011 року). Висновок складений Івасько С. 27 лютого 2012 року.
Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвала суду від 05 листопада 2015 року у справі № 5015/7368/11, якою позивача призначено розпорядником майна, не встановлено вимог щодо вчинення повторно дій, які виконувались попереднім розпорядником майна Івасько С.М. , в тому числі і по наданню звіту про фінансову, господарську та інвестиційну діяльність боржника.
В справі про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» лише 28 березня 2017 року суд першої інстанції розглянув і визнав вимоги кредиторів, затвердив реєстр вимог кредиторів ТОВ «Львівська гарнізонна база». Львівський апеляційний господарський суд постановою від 17 липня 2017 року змінив цю ухвалу в частині суми вимог кредитора ОСОБА_6 . Вищий господарський суд України постановою від 22 листопада 2017 року скасував постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17 липня 2017 року та пункти 1., 4.1., 4.4. ухвали господарського суду Львівської області від 28 березня 2017 року в частині визнання грошових вимог ОСОБА_6 і включення їх до реєстру вимог кредиторів; відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_6 з грошовими вимогами до боржника.
Відповідно розпорядник майна фактично тільки в 2018 році після обрання комітету кредиторів ТОВ «Львівська гарнізонна база» міг надати комітету кредиторів відомості про фінансове становище боржника, пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника.
20 лютого 2018 року (день винесення постанови про визнання ТзОВ «Львівська гарнізонна база» банкрутом) позивач не надавав комітету кредиторів пропозицій щодо введення процедури санації чи ліквідаційної процедури, оскільки ним погоджено договір позики, укладений 16 лютого 2018 року між боржником та засновником боржника, який передбачав погашення кредиторських вимог в повному обсязі ще в процедурі розпорядження майном.
Однак, 20 лютого 2018 року Господарський суд Львівської області виніс постанову, якою визнав ТОВ «Львівська гарнізонна база» банкрутом та ввів ліквідаційну процедуру. Постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі від 25 квітня 2018 року вказана постанова була скасована.
В постанові Львівського апеляційного господарського суду зазначено, що у матеріалах справи відсутній висновок про фінансове становище боржника та пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника та суд першої інстанції не дав оцінки обставинам, що є істотними для справи, а обмежився висновком про неспроможність ТОВ «Львівська гарнізонна база» виконати свої грошові зобов`язання та про достатність цієї підстави для визнання ТзОВ «Львівська гарнізонна база» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Однією із можливостей відновлення платоспроможності боржника на стадії розпорядження майном боржника є погашення визнаних судом вимог кредиторів. Однак суд першої інстанції не розглянув подане 20 лютого 2018 року клопотання боржника відкласти на 10 днів розгляд справи для погашення заборгованості кредиторам за рахунок коштів, які будуть отримані боржником на підставі договору позики, укладеного 16 лютого 2018 року боржником з власником товариства. Договір погоджено розпорядником майна боржника.
Суд у своїй постанові зазначив, що постанова Господарського суду Львівської області є передчасною, але на будь-які порушення розпорядника майна не вказував.
В подальшому 15 серпня 2018 року розпорядником майна ОСОБА_1 скликано комітет кредиторів ТОВ «Львівська гарнізонна база». На комітет кредиторів був поданий розпорядником майна ОСОБА_1 аналіз фінансової господарської діяльності ТОВ «Львівська гарнізонна база» за період 2016 - 1 квартал 2018 року.
Цей аналіз містить в собі інформацію про фінансову господарську, інвестиційну діяльність і рекомендації щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, зокрема зазначено що відновлення можливе через застосування процедури санації, навіть без наявності інвестора, шляхом вжиття заходів по поверненню дебіторської заборгованості, а також реалізувавши частину майна банкрута.
Відповідно, враховуючи цей аналіз 15 серпня 2018 року комітетом кредиторів прийнято рішення про введення процедури санації, та судом в подальшому ухвалою Господарського суду Львівської області від 04 вересня 2018 року у справі №5015/7368/11 введено процедуру санації та призначено ОСОБА_1 керуючим санації, що свідчить також про належне виконання ним повноважень розпорядника майна (фінансовий аналіз, Протокол №7 зборів комітету кредиторів та ухвала суду від 04 вересня 2018 року у справі №5015/7368/11, як зазначив позивач були надані до перевірки).
Перевірка проводилась з 03 квітня 2019 року по 05 квітня 2019 року і на день проведення перевірки інформація про фінансовий стан боржника і пропозиції комітету кредиторів та суду щодо відновлення платоспроможності боржника були надані.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не вчинено жодних порушень, він діяв у відповідності до положень закону, тому жодних порушень прав та інтересів боржника чи кредиторів не було.
Також, в акті перевірки комісія посилається на те, що згідно довідки ТОВ «Львівська гарнізонна база» № 91 від 03 серпня 2011 року, вартість майна товариства станом на 16 червня 2011 року становить 13440800 грн. Згідно довідки ТОВ «Львівська гарнізонна база», вартість частини майна товариства, яка підлягає виплаті позивачу станом на 31 жовтня 2010 року становить 14096,3 тис. грн. Вказані вартості підтверджуються довідками про вартість об`єктів нерухомого майна, наданими оцінювачем СПД-ФО ОСОБА_10 . Відтак, звернуто увагу на те, що арбітражному керуючому ОСОБА_1 достеменно відомо про вартість майна ТОВ «Львівська гарнізонна база» згідно довідок про вартість об`єктів нерухомого майна, наданими оцінювачем СПД-ФО ОСОБА_10 , проте не відображено таку вартість у його звітах станом на 12 квітня 2017 року, 01 січня 2018 року.
Натомість при проведенні 24 січня 2018 року засідання комітету кредиторів ТОВ «Львівська гарнізонна база» арбітражним керуючим ОСОБА_1 не враховано вищевказану вартість майна, а вказано балансову вартість майна боржника, що становить 1402137,02 грн, що, на думку комісії, не відповідає реальній вартості активів боржника та свідчить про неналежне виконання арбітражним керуючим обов`язків.
Відносно цих обставин, колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що термін дії Звіту про оцінку майна становить 6 місяців, звіти складені СПД-ФО ОСОБА_10 станом на 2010 та 2011 роки, та відповідно не могли братись позивачем до уваги при складанні аналізу фінансово-майнового стану боржника у 2018 році.
Також, законодавство не передбачає обов`язку при складанні звіту про фінансово-майновий стан боржника проводити незалежну оцінку майна боржника. Попереднім арбітражним керуючим - розпорядником майна Івасько С.М. при складанні фінансового звіту 27 лютого 2012 року про наявність експертних висновків чи довідок, які б вказували на встановлення іншої вартості майна боржника, окрім тієї яка була відображена у фінансових звітах боржника у висновках не зазначалося. Довідки та експертні оцінки (2010-2011 років), на які покладалася комісія, не замовлялися ТОВ «Львівська гарнізонна база» і відповідно їх не було у ТОВ. Довідка та експертна оцінка була надана ОСОБА_6 (особа яка вийшла з Товариства) у іншій судовій справі № 5015/2276/11 (позов про стягнення коштів з ТОВ «Львівська гарнізонна база»).
Щодо посилання скаржником на судову практику, Суд зазначає таке.
Щодо посилань скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 823/3872/14, Суд зазначає таке. 
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 823/3872/14, Суд , з врахуванням обставин справи вказав, що в період з 09 серпня 2011 року по дату визнання ДП «Золотоніський комбікормовий завод» банкрутом - 24 липня 2012 року, Юдицький О.В. , виконуючи повноваження розпорядника майна, не здійснив усіх можливих заходів для здійснення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, тоді як в силу приписів Закону № 2343-XII вказані дії арбітражний керуючий повинен вчинити саме під час здійснення процедури розпорядження майном боржника.
У цій справі, що переглядається Верховним Судом, попередній розпорядник майна Івасько С.М. склав та подав до суду Звіт по результатах проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Львівська гарнізонна база» (за період 2009-2011 року). Висновок складений Івасько С. 27 лютого 2012 року. Тобто у справі про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база», вже був наявний Звіт по результатах проведення аналізу фінансово-господарської діяльності та Висновок по результатах проведення поглибленого аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства. Крім того, у цій справі та справі на, яку посилається скаржник судами встановлені різні обставини.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними, посилання скаржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 823/3872/14, обставини у цих справах відмінні.
У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15, суд дійшов висновку, що грубим порушенням арбітражним керуючим вимог Закону №2343-XII, в контексті пункту 7.1 Порядку № 1284/5, є таке порушення вимог вказаного Закону, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2019 року у справі № 813/4449/15, оскільки у цій справі відповідачами не доведено грубого порушення позивачем приписів законодавства про банкрутство.
Враховуючи вище викладене, рішення Дисциплінарної комісії про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 16 травня 2019 року, та припис про недопущення повторних порушень від 10 червня 2019 року №05/19 виданий ГТУЮ у Київській області підлягають скасуванню.
Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
За цих обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Загороднюк

судді                                                                                                     Л.О. Єресько

                                                                                                    В.М. Соколов