Ухвала
Іменем України
22 січня 2021 року
м. Київ
справа №647/3412/19
провадження № 61-181ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Бериславського районного суду Херсонської області від 29 липня 2020 рокута постанову Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договорів припиненими,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року ТОВ «Авто Просто» звернулося до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані  тим,  що  19 листопада 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 371231 та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди, предметом якої є надання учаснику послуги по придбанню  автомобіля  через  систему придбання у групах АвтоТак (далі - Угода). 08 лютого 2012 року між ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим номером № 146, відповідно до якого поручителі зобов`язалися відповідати перед товариством у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за укладеною ним Угодою. 17 лютого 2012 року ОСОБА_1 отримав автомобіль ВАЗ 21104, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, і зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків. Протягом грудня 2011 - жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески систематично порушуючи умови Угоди щодо повноти та періодичності їх сплати. З листопада 2018 року припинив сплачувати щомісячні внески та станом на листопад 2020 року розмір боргу складає 146 046,82 грн. Посилаючись на наведене, просили стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства суму заборгованості за Угодою в розмірі 146 046,82 грн та витрати по сплаті судового збору.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що розрахунок боргу зроблено на поточну ціну автомобіля ЗАЗ Ланос, виробництво якого, згідно листа №377 від 16 грудня 2016 року дистриб`ютора - припинено, а ним фактично придбано автомобіль ВАЗ 21104, згідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 . У позові ТОВ «Авто Просто» зазначено, що ним сплачено 59,3132% зі 100%, а його борг складає 40,6868% від ціни автомобіля, а далі у позові зроблено розрахунок боргу у грошовому відношенні, згідно якого заборгованість складає 146 046,82 грн, при сплаті ним 141 662,96 грн. Отже згідно до позову ТОВ «Авто Просто» сума яку він сплатив за автомобіль у розмірі 41 662,96 грн складає 59,3132%, а сума боргу у розмірі 146 046,82 грн складає 40,6868%. Крім того, в Угоді № 371231, яка укладена 19 листопада 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 , Додатку № 1 до Угоди від 19 листопада 2011 року, Додатку № 2 до Угоди від 19 листопада 2011 року зазначено, що ціна автомобілю ЗАЗ Ланос становить 71 680,00 грн. +   послуги. В Угоді № 371231 та Додатках № 1 та 2 до неї, загальна суму за фінансові послуги + вартість автомобілю не розраховано. А у Додатку № 3 від 27 січня 2012 року до Угоди від 19 листопада 2011 року зазначено «Загальна сума грошових зобов`язань Учасника станом на день підписання цього Додатку за Угодою № 371231 від 19 листопада 2011 року становить 139 176,88 грн. На день підписання цього Додатку Учасник сплатив 38 516,63 грн. Сума заборгованості Учасника станом на день підписання цього Додатку складає 100660,25 грн. Зобов`язання по сплаті вищезгаданих коштів Учасник системи несе перед ТОВ «Авто Просто». Термін дії Угоди до 30.11.2021р.» Крім того між ОСОБА_1 , як «Заставодавцем» з однієї сторони та ТОВ «Авто Просто», як «Заставодержателем» з іншої сторони, 17.02.2012 року укладено Договір застави та відповідно до п. 1.6. якого: «Забезпечене заставою зобов`язання Заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних Повних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 139 176 грн. 88 коп., в порядку та строках, передбачених ст.2 Додатку № 2 до Угоди...». Відповідно до п. 3.2 /з тексту/: «Договір діє до тридцяте листопада дві тисячі двадцять першого року. Отже, виходячи з цього пункту Договору застави загальна сума, яку він повинен сплатити у період з 27 січня 2012 року до 30 листопаду 2021 року, складає 139 176 гривень, що так само відповідає вимогам ст. 691 та ст. 694 ЦК України. Станом на 30 жовтня 2018 року за набутий автомобіль ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Авто Просто» всього на загальну суму 141 662,96 грн, що так само підтверджено самим позивачем у додатках до позовної заяви. Вважає, що він повністю розрахувався за договором, оскільки сплатив 141 662,96 грн, замість 139 176 грн. Посилаючись  на  наведене,  просив  визнати  припиненими:  Угоду  № 371231  від 19 листопада 2011 року, Додаток № 1 до Угоди від 19 листопада 2011 року, Додатку № 2 до Угоди від 19 листопада 2011 року, Додатку № 3 від 27 січня 2012 року до Угоди № 371231, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто»,  Договір  застави  від  17  лютого  2012  року  №  198,  Договір  поруки від 08 лютого 2012 року, у зв`язку з виконанням умов угоди.
Рішенням      Бериславського      районного      суду     Херсонської     області     від     29   липня 2020   року,   залишеним   постановою   Херсонського   апеляційного   суду   від   25 листопада 2020 року, позов ТОВ «Авто Просто» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» суму заборгованості за Угодою № 371231 в розмірі 146 046,82 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» відмовлено.
Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний  суд,  виходив  з  того,  що  у  зв`язку  з  неналежним  виконанням ОСОБА_1 умов укладеної угоди утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що ним у повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання за угодою, укладеною з ТОВ «Авто Просто», відповідно до графіку внесків учасника, а тому відсутні підстави вважати укладену угоду припиненою.
У грудні 2020 року, засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бериславського районного суду Херсонської області  від  29  липня 2020 рокута постанову Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, в якій скаржник просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким ТОВ «Авто Просто» відмовити в  позові. 
Верховний Суд, вивчивши подані касаційні скарги та додані до них документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19  ЦПК України, суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики.
За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Вказівка  в  резолютивній  частині  постанови  Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищуєдвісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Таким чином, справа є малозначною в силу змісту правовідносин та їх регулювання не представляє значної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів  прожиткового  мінімуму  для  працездатних  осіб  (2  102,  00  грн х 250 = 525 500, 00 грн) та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 389 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Бериславського районного суду Херсонської області від   29   липня   2020   року  та   постанову   Херсонського  апеляційного  суду  від  25 листопада 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договорів припиненими, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                          Є. В. Петров
А. А. Калараш
   О. С. Ткачук