ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
11 березня 2021 року                                                                 м. Херсон

справа: 649/434/16-ц
провадження: 22-ц/891/495/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого                Приходько Л. А. (суддя-доповідач)
суддів:                        Бездрабко В. О.,
                               Майданіка В. В.,
секретар                Дундич А. О.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Великолепетиського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року у складі головуючого судді Соловйова В. В.,
в с т а н о в и в :

20 листопада 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») Мазур В.М. звернувся до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу.
Заява обґрунтована тим, що 02 вересня 2016 року Великолепетиським районним судом Херсонської області видано виконавчий документ № 649/434/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості.
Посилаючись на те, що при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено, його пошуки не призвели до позитивного результату, просив визнати поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання, поновити строк пред`явлення виконавчого документу та видати дублікат виконавчого документу.
Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року у задоволені заяви АТ КБ «Приватбанк» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, у зв`язку із чим видача дублікату виконавчого листа є недоцільною.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву АТ КБ «Приватбанк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист було втрачено органами ДВС. Банк не був належним чином повідомленим про повернення виконавчого листа, що і стало підставою пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з незалежних від Банку причин.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання повторно не з`явились.
В силу вимог частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши додержання судом вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 липня 2016 року, яке набрало законної сили 09 серпня 2016 року, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 червня 2013 року у розмірі 29379.35грн, судові витрати у розмірі 1378.00грн., а всього 30757.35грн.
02 вересня 2016 року Великолепетиським районним судом Херсонської області видано виконавчий лист № 649/434/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 30757.35грн.
З листа Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 24 квітня 2019 року №4027 вбачається, що за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження №53072600 (за даними автоматизованої системи виконавчого провадження - виконавче провадження №53072600 відкрито 03 жовтня 2016 року). 
11 квітня 2017 року вказане виконавче провадження завершено з підстав визначених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа в той же день, 11 квітня 2017 року, за вихідним №829 направлена на адресу стягувача.
Повторно виконавчий документ на виконання не надходив.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).
Отже дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
З матеріалів справи вбачається, що судове рішення від 25 липня 2016 року набрало законної сили 09 серпня 2016 року. Встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа мав закінчитися 09 серпня 2019 року, але був перерваний у жовтні 2016 року пред`явленням виконавчого документу до виконання до Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області.
11 квітня 2017 року державним виконавцем цього відділу ДВС ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав визначених пунктом другим частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим виконавчий документ повернуто стягувачу.
Повторно, протягом визначеного законом строку виконавчий лист № 649/434/16-ц, виданий 02 вересня 2016 року Великолепетиським районним судом Херсонської області, до примусового виконання не пред`являвся.
Отже строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив 11 квітня 2020 року, а з заявою про видачу виконавчого листа заявник звернувся лише 20 листопада 2020 року.
Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Установивши, що заявником АТ КБ «Приватбанк» у заяві про поновлення строку не наведено жодних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а в матеріалах справи відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного заявником строку.
Доводи апеляційної скарги про те, що причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання є неповідомлення органом ДВС стягувача про повернення виконавчого документу, висновки суду першої інстанції не спростовують. 
Як вбачається з матеріалів справи заявник був обізнаний про завершення виконавчого провадження та повернення на його адресу виконавчого листа ще в квітні 2019 року, тобто до спливу строку визначеного законом для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, що підтверджується листом Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 24 квітня 2019 року №4027, доданим Банком до своєї заяви, проте жодних дій направлених на пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема і отримання дублікату втраченого виконавчого документу, не вчинив.
Крім того заявником ні в заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначені будь-які обставини, які б свідчили про наявність у Банка об`єктивних, непереборних, істотних труднощів звернутися, після отримання листа Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 24 квітня 2019 року №4027, з заявою про видачу дублікату виконавчого документу у встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
З огляду на те, що підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав і для задоволення заяви в частині видачі дублікату виконавчого листа, оскільки дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення такого документу до виконання.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Великолепетиського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11 березня 2020 року.

Головуючий                                                                  Л. А. Приходько

Судді:                                                                         В. О. Бездрабко

                                                                                В. В. Майданік