ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3248/20
Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/84/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ніжинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби  Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту з майна,
місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин,
час проголошення рішення - 16 год. 09 хв,
дата складення повного тексту рішення суду першої інстанції - 20 листопада 2020 року.
    
                                У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в якому просила зняти арешт з усього невизначеного рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Ніжинський МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області) від 19 вересня 2017 року ОСОБА_3 , в межах виконавчого провадження № 54722574, номер запису про обтяження 22428942, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37173718 від 20 вересня 2017 року.
У мотивування заявлених вимог зазначала, що на примусовому виконанні Ніжинського МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебувало ВП № 54722574 з виконання виконавчого напису № 4763, вчиненого 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А., про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12 676,84 грн боргу.
В ході примусового виконання виконавчого напису № 4763, виданого 20 червня 2017 року, 19 вересня 2017 року державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а 29 жовтня 2018 року виконавчий напис було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивачка зазначала, що є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернувшись до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, вона отримала усне повідомлення про неможливість (відмову) у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю арешту на все майно померлого ОСОБА_2 Квартира АДРЕСА_1 є спадковим майном, проте оформити свою спадщину позивачка не може, оскільки накладений державним виконавцем арешт перешкоджає їй реалізувати майнові права.
Рішенням від 12 листопада 2020 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області задовольнив позов ОСОБА_1 . Зняв арешт з всього майна невизначеного рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладеного постановою державного виконавця Ніжинського МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 19 вересня 2017 року (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження 22428942 від 20 вересня 2017 року).
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець боржника ОСОБА_2 , прийняла права і обов`язки, у тому числі зобов`язання з виконання виконавчого напису № 4763, виданого 20 червня 2017 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , вчиненого за його життя. Скаржник наголошує на тому, що позивачка є правонаступником померлого боржника,  а отже має бути проведена заміна сторони виконавчого провадження (боржника). Крім цього, навіть за відсутності ухвали про заміну сторони у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 фактично є власником спадкового майна та боржником по виконавчому провадженню - правонаступником, тобто позбавлена права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки таким правом наділена лише особа, яка не є стороною виконавчого провадження та не має жодного відношення до сторони виконавчого провадження.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції правильним по суті та справедливим,  просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_2 перешкоджає позивачці, як спадкоємиці першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке вона успадкувала у порядку ст. 1268 ЦК України після смерті батька, що стало підставою для усної відмови нотаріуса у видачі  свідоцтва про право на спадщину.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Рожка С.М. та представника ОСОБА_1 - адвоката Гвоздя І.К., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 4763, виданого 20 червня 2017 року, виконавчий напис з часу його повернення (29 жовтня 2018 року) не був повторно пред`явлений стягувачем до виконання, що, на думку суду, свідчить про відсутність потреби в арешті та обмеженні прав позивачки  на оформлення спадкових прав та розпорядження спадковим майном. 
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) є донькою ОСОБА_2 (а.с. 9, 10).
20 червня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 4763 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у сумі 12 676,84 грн.
19 вересня 2017 року постановою старшого державного виконавця Ніжинського МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Колесник А.О., при примусовому виконанні виконавчого напису № 4763, виданого 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А., накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2008 року (а.с. 14-15) ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 належить по 1/3 частині кожному квартири АДРЕСА_1 . 
29 жовтня 2018 року постановою старшого державного виконавця Ніжинського МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Чуб А.А., виконавчий напис № 4763, виданий 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А., було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання у строк до 29 жовтня 2021 року (а.с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 11). 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька (а.с. 37 зворот). Надана на запит суду першої інстанції копія спадкової справи не містить відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Звернувшись з позовом про зняття арешту з усього невизначеного рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови державного виконавця від 19 вересня 2017 року, ОСОБА_1 зазначала, що їй відмовлено у знятті арешту, а тому, на підставі ч. 1 ст. 59 Закону України, просила задовольнити її вимоги. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначені підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Згідно з пунктами 4.15, 4.17 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Таким чином, законодавчо передбачена можливість затримки видачі свідоцтва про право на спадщину до зняття арешту лише у випадку накладення арешту судовими чи слідчими органами.
За матеріалами справи встановлено, що у даній справі арешт на майно спадкодавця ОСОБА_2 не накладався ні слідчими, ні судовими органами, оскільки був накладений державним виконавцем в ході виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Завалієва А.А. 
Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину, у матеріалах справи відсутня та нотаріусом не виносилась. Отже, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про те, що матеріалами даної справи не підтверджено наявність позивачки  перешкод для оформлення успадкованого майна.  
Правовою підставою для задоволення заявленого позову ОСОБА_1 визначила  ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 
Разом із тим, позивачка не заперечує, що на час винесення постанови про накладення арешту державним виконавцем, частина квартири, яка є предметом спору, належала на праві власності саме боржнику, яким був ОСОБА_2 . Крім цього, нею не ставиться питання про визнання права власності на нерухоме майно, проте за приписами ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» таку вимогу має бути заявлено одночасно з вимогою про зняття арешту з майна.
Крім цього, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про те, що до позивачки, як спадкоємиці, з огляду на приписи ст. 1218 ЦК України перейшов також обов`язок  задовольнити вимоги кредитора  в межах вартості успадкованого майна, а отже її не можна вважати особою, відмінною від боржника.
Колегія суддів вважає також слушними доводи АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є стягувачем у виконавчому провадженні, про відсутність у відповідача технічної можливості виконати рішення суду про зняття арешту з майна, оскільки останній було накладено постановою державного виконавця в ході виконання  виконавчого напису приватного нотаріуса.
З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами те, що накладення державним виконавцем арешту на майно ОСОБА_2 в ході виконання  виконавчого напису приватного нотаріуса порушує її права на оформлення спадкового майна.
Зазначеного не було враховано судом першої інстанції, що на переконання колегії суддів призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зняття арешту з майна. 
Ураховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 знайшли свої підтвердження. Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту з майна.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та скасовує в цілому рішення суду першої інстанції, з позивачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути 1 261,2 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
      
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту з майна - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) 1 261,2 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний  текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Головуюча:                                                     Судді: