ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/2327/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року (суддя Кравчук О.В.) у справі №340/2327/20 за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошої допомоги та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,- 

                                                  в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи з 22 квітня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на дату встановлення інвалідності, а саме: 22 квітня 2016 року, у сумі 103 040 грн. (сто три тисячі сорок гривень), відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22.04.2016 під час первинного огляду органами МСЕК йому встановлена ІІІ група інвалідності, причина якої -  внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. В подальшому за наслідками повторного огляду МСЕК – 24.04.2017, 18.05.2018, 18.05.2020 – ІІІ група інвалідності була підтверджена. 04.02.2020 на засіданні ВЛК змінено причину інвалідності та 19.02.2020 під час повторного огляду МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. 27.03.2020 комісією Міністерства оборони України відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист 
військовослужбовців та членів їх сімей» та повідомлено останнього про те, що така допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групу інвалідності була йому виплачена в розмірі 96460 грн., тобто 70-кратому прожитковому мінімумі, встановленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. З таким розміром виплаченої допомоги позивач не погодився та вважав, що вона мала бути виплачена у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що становить 199500 грн. (1330 грн.*150). З цих підстав, позивач вважав, що має право на отримання допомоги в розмірі 103040 грн. з урахуванням вже виплаченої суми (199500 грн. – 96460 грн.), однак у її виплаті Міністерством оборони  України було протиправно відмовлено, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначена можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, але при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу змінено причину встановлення інвалідності понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, а тому суд дійшов висновку щодо правомірності рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні такої допомоги.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає про те, що судом першої інстанції при вирішенні справи зовсім не досліджено питання розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу, а в основу судового рішення покладено виключно дослідження питання строків виплати такої допомоги. При цьому, позивач наполягає на тому, що у відповідності до положень статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 виплаті на його користь підлягає допомога у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату первинного встановлення інвалідності – 22.04.2016, а не 70-кратного, як то виплачено відповідачем. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015, призначений на посаду та зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 02.02.2015 року №31), що посвідчується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2015 року (а.с.7).
В матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про безпосередню участь ОСОБА_2 в антитерористичній операції у 2015 році (а.с.14).
04 лютого 2016 року відповідно до Наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №27 солдата ОСОБА_1 , оператора відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення танкового батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) №13-РС звільнено у відставку за за станом здоров`я на підставі Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за частиною восьмою статті 26) (а.с.15).
24 грудня 2015 року госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_3 складено свідоцтво про хворобу № 1942 відповідно до якого захворювання ОСОБА_1 «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» пов`язане з проходженням військової служби.
За наслідками первинного огляду органом МСЕК позивача з 22 квітня 2016 року визнано інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності - поранення, пов`язане з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 12 ААА №171521 від 22 квітня 2016 року, а.с.16-17).
У зв`язку з цим ОСОБА_1 , на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 96  460 грн.
Під час повторного огляду органами МСЕК 19 лютого 2020 року позивачеві була підтверджена інвалідність ІІІ групи, та зазначено причину інвалідності – захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААБ №570217 від 19 лютого 2020 року, а.с.19).
За таких умов позивач звернувся до Кіровоградського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, що пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.55).
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом від 27 березня 2020 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на положення частини 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у зв`язку з тим, що зміна причинного зв`язку захворювання у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Також в протоколі засідання комісії зазначено, що позивачу виплачена допомога у зв`язку з встановленням  ІІІ групи інвалідності в розмірі 96  460 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з огляду на таке. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до  Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до  статті 41 Закону № 2232-ХІІ  (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини дев`ятої  статті 16-3 Закону України від 20 грудня 1991  № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  (далі - №2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті  16-2  та пункту 9 статті  16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності III групи.
Як свідчать матеріали справи, первинно позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи 22.04.2016 із визначенням її причини – поранення, пов`язане з проходженням військової служби. При повторному огляді 19.02.2020 позивачу підтверджена інвалідність ІІІ групи, при цьому визначено як її причину – захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Отже, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у позивача є 22.04.2016 року відповідно до приписів пункту 3 Порядку №975, що відповідачем не заперечується, а відтак виплата одноразової грошової допомоги повинна була здійснюватися останнім на підставі та у розмірі, визначених нормативно-правовими актами, які були чинні на момент первинного встановлення позивачу інвалідності III групи. 
Згідно статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ, в редакції станом на 22.04.2016, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
2. Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
З аналізу наведених норм права слідує, що розмір грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність, залежить від того за яких обставин таку інвалідність встановлено.
За змістом частини 2 статі 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції станом на 22.04.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: 
встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.4);
встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (п.5).
Як вбачається зі змісту заявленого позову, аргументів апеляційної скарги, підставою для звернення позивача з цим позовом до суду стала його незгода із розміром виплаченої на його користь одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ. 
Так, за позицією позивача розмір одноразової грошової допомоги має бути визначений виходячи з того, що інвалідність ІІІ групи йому встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби (п.4 ч.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідач же вказує на те, що позивачу правомірно визначено розмір грошової допомоги виходячи з того, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби (п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ).
         Надаючи оцінку позиціям сторін, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Так, частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено види військової служби:
строкова військова служба; 
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, проходження військової служби, в контексті п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, охоплює усі види військової служби, які визначені ч.6 ст.2 Закону №2232-XII.
У свою чергу, у відповідності до положень статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ грошова допомога у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на чому наполягав позивач, виплачується лише особам, інвалідність яким встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
У спірному випадку встановлено, що позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. 
Згідно Довідки (а.с.14) позивач у період з 06.07.2015 по 16.08.2015, з 13.09.2015 по 16.10.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 
Згідно статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 4 статті 24 наведеного Закону визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Отже, позивач, який був призваний на військову службу у період мобілізації та який безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, у розумінні Закону № 2232-XII, виконував обов`язки військової служби, а отже набув право на отримання грошової допомоги у розмірі, визначеному ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII, як особа, якій встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Вказане підтверджується і витягом з протоколу №45 від 04.02.2020 засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а.с.21), яким встановлено, що захворювання ОСОБА_1 «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» пов`язане із захистом Батьківщини. При цьому вирішено постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювань у свідоцтві про хворобу в/ч НОМЕР_3 від 24.12.2015 №1942 з урахуванням додаткових документів - скасувати. 
Тобто, у спірному випадку йдеться не про зміну причини інвалідності протягом двох років з дня первинного встановлення інвалідності, як про те зазначив суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, а про виправлення спеціально уповноваженим органом причин (обставин), що призвели до інвалідності позивача. При цьому, такі причини (обставини) існували і на час первинного огляду позивача, про що свідчить сам факт скасування Регіональною військово-лікарською комісією з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань у свідоцтві про хворобу в/ч НОМЕР_3 від 24.12.2015 №1942.
Отже, на час встановлення інвалідності ІІІ групи позивач мав право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на підставі п. «б» ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ  (в редакції станом на 20.01.2016), як особа, якій встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Щодо розміру одноразової грошової допомоги.
Як зазначено вище, згідно з п. «б» ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ  (в редакції станом на 20.01.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
На момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги – 22.04.2016р, розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, становив 1330 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»). 
Отже, розмір належної до сплати позивачу одноразової грошової допомоги становить 199  500 грн. із розрахунку 150*1330 грн. 
Оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що Міністерством оборони України, у зв`язку із встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, 22.04.2016р. виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 96460 грн., то на користь позивача підлягає доплата допомоги у розмірі 103040 грн. (199500 грн. – 96460 грн.).
Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49, та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену частину одноразової грошової допомоги у сумі 103 040 грн. 
З цих підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року по справі №340/2327/20 – скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49 - визнати протиправним і скасувати.
Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на дату встановлення інвалідності, а саме: 22 квітня 2016 року, у сумі 103 040 грн. (сто три тисячі сорок гривень), відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

          Повне судове рішення складено 12.01.2021 р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк