Номер провадження: 22-ц/813/3104/21 
Номер справи місцевого суду: 520/8593/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., -
встановив:
У липні 2017 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Третьої одеської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., третя особа – ОСОБА_2 про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування посвідчувального напису про справжність підпису здійснюваного на заяві про відмову від прийняття спадщини, який в подальшому уточнила та просила визнати дії державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. неправомірними, скасувати посвідчувальний напис про встановлення справжності підпису ОСОБА_2 на заяві про відмову у прийнятті спадщини, вчинений 14.08.2009 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що державний нотаріус, встановивши особу по недійсному паспорту, прийняла заяву ОСОБА_2 про відмову від спадщини, чим порушила норми чинного законодавства, й права позивача, яка має намір прийняти спадщину за законом, а наявність неправомірної заяви про відмову від прийняття спадщини значно зменшує її частку у спадщині, яка відкрилася після смерті її бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1  у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив та не проаналізував заяву ОСОБА_2 на її відповідність нормам законодавства, що діяли на момент її посвідчення державним нотаріусом, тим самим неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми закону, закріплені у ст.ст. 212-213 ЦПК України.
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 , який приймав участь у справі в якості третьої особи, ІНФОРМАЦІЯ_2 – помер (а.с. 152).
20 січня 2021 року, ухвалою Одеського апеляційного суду до участі у справі в якості третіх осіб залучені правонаступники ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 227).
У своєму відзиві треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зазначають, що апеляційна скарга безпідставна, задоволенню не підлягає, з тих підстав, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.
Сторони про розгляд справи на 10 лютого 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 235, 238, 240-243 ).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей було складено актовий запис № 611, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .
У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги майна померлої ОСОБА_6 були б її діти: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Посвідкою про народження № НОМЕР_2 та донька ОСОБА_8 , 1949 року народження, що підтверджується копією Свідоцтва про народження НОМЕР_3 .
Проте, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 .
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця успадковують ту частку спадщини, яка б належала їхнім матері, батькові, бабі, дідові, як би вони буди живими на час відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_7 , про що свідчить Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_6 та копія Свідоцтва по шлюб видане повторно 14 лютого 2006 року.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 , в свою чергу, 14 серпня 2009 року звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 на користь на користь онуки померлої – ОСОБА_10 .
У відповідності до ч. 4 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
В своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що при прийнятті заяви та засвідченні справжності підпису ОСОБА_2 державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_11 не прийняла до уваги, що у паспорті, наданому ОСОБА_2 з метою встановлення його особи, була відсутня фотографія, яка підлягає вклеюванню при досягненні особою 45-річного віку.
Відповідно до п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.
Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» та підп. 11 п. 2 глави 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси засвідчують справжність підпису на документах.
Згідно п. 261 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.
Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» та ч.ч. 1-2 п. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.
Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).
В п. 8. Постанови Верховної ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» № 2503 від 26 червня 1992 року зазначено, що термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. Однак, до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування посвідчу вального напису про справжність підпису здійснюваного на заяві про відмову від прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з наступного.
Частиною 5 статті 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229 - 231, 233 ЦК.
Судом встановлено, що звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, ОСОБА_1 не було конкретизовано, з яких саме підстав вона просить визнати цю відмову недійсною, а лише посилання на неналежне виконання нотаріусом своїх обов`язків при оформленні спадщини, що не є само по собі підставою для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини в контексті ч. 5 ст. 1274 ЦК України.
Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами та створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.
Відмова від прийняття спадщини, це волевий акт, в якому знаходить своє вираження згода прийняти чи не прийняти спадщину. Цей акт односторонній: він являє собою висловлювання тільки одної особи - спадкоємця, не вимагає участі чи згоди інших осіб.
Заява про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_2 подана особисто і ця заява відповідає його волевиявленню, що було підтверджено ним у судовому засіданні, а встановлення особи державним нотаріусом за паспортом громадянина України, який не містив фотокартку при досягненні особою 45-річного віку, є фактично підставою для застосування дисциплінарного стягнення до нотаріуса, а не підставою для визнання даного правочину недійсним.
Стосовно повідомлення позивачкою про те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 520/2032/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Третя особа державна нотаріальна контора, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_10 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за правом представлення, судом зазначено наступне.
Вирішуючи питання по суті, судом було взято до уваги рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2016 року, яке набрало законної сили, в якому відображені обставини, які досліджені при розгляді зазначеної справи. 
Так, судом звернуто увагу на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/2032/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Третя особа державна нотаріальна контора, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_10 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за правом представлення.
З уточненої позовної заяви в редакції від 07.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 просить ухвалити рішення яким: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт не прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 799 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто, під час розгляду справи, вищевказана справа знаходилася на стадії судового розгляду.
У зв`язку з чим, суд прийшов до вірного висновку, що позов про визнання дій нотаріуса неправомірними, та скасування посвідчувального напису про справжність підпису здійсненого на заяві про відмову від прийняття спадщини є передчасним.
З листа КП «ОМБТІ та РОН» від 14.08.2008 року № 98110.70 вбачається, що станом на 12.08.2009 року домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване: 1/2 частина за ОСОБА_12 , 1/4 частина за ОСОБА_13 та 1/4 частина за ОСОБА_10 , при цьому в позовній заяві ОСОБА_1 не зазначила, яке саме порушене право захищає позивачка звертаючись до суду з даним позовом.
Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд у відповідності до норм чинного законодавства, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позовні вимогиє безпідставними та необґрунтованими.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не дослідив та не проаналізував заяву ОСОБА_2 на її відповідність нормам законодавства, що діяли на момент її посвідчення державним нотаріусом, тим самим неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми закону, закріплені у ст.ст. 212-213 ЦПК України, є безпідставними, оскільки зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів позовних вимог та апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення (11 лютого 2021 року).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 11 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра