П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1529/20	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання  провести перерахунок та виплату пенсії, - 
В С Т А Н О В И В:
06 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву в порядку ст.382, 383 КАС України  в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області яка полягає у не виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі №420/1529/20 в повному обсязі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання ухвалою законної сили, звіт про виконання судового рішення, (ч.1 ст.382 КАС України).
В обґрунтування заяви позивач зазначав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не вчинило належні дії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі №420/1529/20, не виконало рішення суду в повному обсязі, оскільки не здійснило виплату позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою, у зв`язку з чим має місце протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року  відмовлено у задоволенні заяви, поданої позивачем в порядку ст.382, 383 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного вирішення заяви, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову постанову якої задовольнити заяву про встановлення судового контролю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач не виконав належним чином в повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року, оскільки не виплатив суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою. При цьому, а ні на дату набрання  рішенням суду першої інстанції законної сили, а ні на час подання заяви про встановлення судового контролю пенсійний орган не надав жодного належного доказу про  виплату  заборгованості, та доказів на вчинення дій, спрямованих на погашення боргу. На думку апелянта, посилання суду першої інстанції на вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду, не підтверджені матеріалами справи, що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю. При цьому апелянт зазначає, що посилання  пенсійного органу на відсутність коштів не може бути поважною причиною для невиконання судового рішення, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ та Верховний Суд. На думку апелянта, звернення до виконавчої служби не є перешкодою, а ні ля самостійного та своєчасного виконання пенсійним органом рішення суду, а ні для  звернення позивача до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, а ні  для постановлення судом ухвали про встановлення судового контролю.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області  надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. При цьому ГУ ПФУ в Одеській області посилається на те, що судовий контроль у вигляді подання звіту про виконання судового рішення має встановлюватись саме у рішенні суду, а не в ухвалі за наслідками розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, посилаючись при цьому на постанову Верховного Суду від 23.04.2019 р. у справі №523/15136/15-а. Також  пенсійний орган зазначає, що при звернені до суду з позовом позивач не вимагав встановити судовий контроль.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 року, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язане перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року, здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою, з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до матеріалів справи, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили 22.09.2020 року, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області проведений перерахунок пенсії, що підтверджено протоколами перерахунку пенсії від 25.09.2020 року (а.с. 143-144), та відповідно до розрахунку доплати сума пенсії, яка має бути виплачена позивачу за рішенням суду у справі №420/1529/20, становить 2721,51 грн. (а.с. 144-зворот). 
Також, відповідно до матеріалів справи, 12.10.2020 року позивачу виданий виконавчий лист за яким  відкрито виконавче провадження, що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2020 року ВП №63644153 (а.с. 128-130).
Апеляційний суд зазначає, що як заява позивача від 06.01.2021 року, так і апеляційна скарга  обґрунтовані не виконанням судового рішення в частині виплати перерахованої пенсії, у зв`язку з відсутністю коштів, що на думку апелянта не є  підставою для обмеження права особи на  виплату заборгованості. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав виконавчий лист у справі за яким відкрито виконавче провадження, вибравши таким чином спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до виконавчої служби. Також, суд першої інстанції встановив відсутність обставин за яких було б необхідним встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 12-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із статтею 13 Закону України «про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічні приписи викладені у частинах 2 та 3 ст. 14 КАС України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).
Апеляційний суд зазначає, що з набранням чинності нової редакції КАС України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.
Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.
Частина восьма статті 382 КАС України передбачає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу .
Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист №420/1529/20, виданий 12.10.2020 року Одеським окружним адміністративним судом.
Тобто, у даному випадку здійснювався судовий контроль у порядку ч. 8 статті 382 КАС України, встановленому статтею 287 Кодексу, а тому відсутні підстави для встановлення судом додаткового судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2020  року по справі №420/1529/20.
Також матеріалами справи підтверджено внесення відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року по справі №420/1529/20 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється  за окремою бюджетної програмою (а.с. 145).
Додатково апеляційний суд зазначає, що виплата пенсій, призначених за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 8), а тому зобов`язання  відповідача в цій справі, подати звіт про виконання судового рішення жодним чином не може вплинути  на отримання Головним  управлінням ПФУ в Одеській області коштів з Державного бюджету України для здійснення пенсійних виплат  апелянту, зокрема на виконання судового рішення.
Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення було частково виконане ГУ ПФУ в Одеській області у межах покладених на нього повноважень з вчиненням у повному обсязі необхідних дій для його виконання.
Також, апеляційний суд зазначає, що при апеляційному перегляді справи не встановлено обставин протиправності  дій пенсійного органу або його протиправної бездіяльності.
Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає можливість дійти висновку, що суд першої інстанції  правильно відмовив  апелянту у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2020  року по справі №420/1529/20.
Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі надана правильно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 19 Конституції України, 2-12, 72-78, 242, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382, КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі №420/1529/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.