УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/1175/20
Провадження № 22-ц/4820/526/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 лютого 2021 року, суддя Стасюк Р.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк», (далі – Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 125290,58 грн. та 2102 грн. судових витрат.
В обґрунтування позову зазначено, що 21.10.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Позичальник зобов`язання по кредитному договору не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.08.2020 року її заборгованість становить 125290,58 грн., яка складається з 5134,24 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1794,24 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 118362,10 грн. пені.
Заочним рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.02.2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.10.2010 року, яка виникла станом на 17.08.2020 року, в розмірі 5134,24 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 85,97 грн, а всього 5220,21 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. 
Суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам підписаної 22.10.2010 року позичальником довідки про умови кредитування та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків та неустойки по кредиту, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору. ОСОБА_1 не оспорювала самого факту укладення кредитного договору, не надала доказів того, що підписуючи анкету-заяву вона ознайомлювалась з іншими Умовами і Правилами, ніж ті, що містяться в матеріалах справи. Крім того, зі змісту виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання частково сплачувала заборгованість та користувалася кредитними коштами таким чином фактично погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами АТ КБ «ПриватБанк» по наданню цих послуг. Суд першої інстанції необґрунтовано застосував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, в той же час не застосувавши висновки Верховного Суду, викладені у справах №№293/599/19-ц, 750/6058/17-ц, 572/1169/17, 382/327/18-ц. 
Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  була підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Зі змісту анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.10.2010 року вбачається, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В копії заяві, яка була додана банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 . 
Згідно довідки про видачу кредитних карток, відповідачу було надано 8 кредитних карток, остання 28.03.2015 року № НОМЕР_1 (термін дії 06/18).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідачку (договір б/н), їй неодноразово було встановлено наступні кредитні ліміти: 18.01.2008 року - старт карткового рахунку, 26.09.2013 року - 4000 грн., а з 12.09.2016 року - 0,00 грн.
До позовної заяви банк також додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку позичальника.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н ОСОБА_1 станом на 17.08.2020 року мала заборгованість - 125290,58 грн., яка складається з наступного: 5134,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 5134,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1794,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 118362,10 грн. - нарахована пеня.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що анкета-заява від 21.10.2010 року не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок та строк повернення кредиту, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Мотивуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, позивач послався на «Тарифи банку», «Умови та правила надання банківських послуг» як невід`ємні частини договору.
Разом із тим, «Умови та правила надання банківських послуг», які містяться в матеріалах справи, не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови розуміла ОСОБА_1 , підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема, щодо строків повернення кредиту, нарахування та розмір процентів за користування кредитними коштами.
Відтак ці Умови не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 21.10.2010 року шляхом підписання заяви, а тому немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк виконання кредитного зобов`язання, нарахування процентів за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення виконання договірних зобов`язань.
Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві ОСОБА_1 від 21.10.2010 року згода останньої щодо встановлення процентної ставки не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК Українита пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.10.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла позичальник та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та порядку розрахунку неустойки, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 21.10.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише тіло кредиту в розмірі 5134,24 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).
Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта як на підставу задоволення позовних вимог на підписану між сторонами довідку про умови кредитування не є обґрунтованим, адже Банк відповідну довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» до суду першої інстанції не надав, у позовній заяві не обґрунтовував своїх вимог з посиланням на цю обставину, доказів на підтвердження об`єктивної неможливості надати цей документ до суду першої інстанції апелянт не зазначив. При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що неподання цього доказу до суду першої інстанції зумовлено тим, що вказану довідку суд першої інстанції не пропонував надати позивачу та не витребував її у нього, не може свідчити про поважність причини неподання даної довідки, оскільки обов`язок довести обставини на які позивач посилається як на підставу задоволення своїх вимог покладений на позивача, а не суд. 
У зв`язку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення усіх обставин справи є необґрунтованими. 
Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко

                                                                       Т.В. Спірідонова