ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/184/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5656/20 Категорія: 304090100 	Токова С.Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу»;
третя особа – Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович;
особа, яка подала апеляційну скаргу – Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу»; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки,

в с т а н о в и в:

  ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3518,2 кв.м., згідно із договором купівлі-продажу від 27 травня 2019 року, укладеного між ним та ТОВ « Беарс Логістик Центр», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Згодом йому стало відомо, що між ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Мані Флоу» 28 листопада 2019 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.М. 
Вказаний договір позивач вважає недійсним виходячи із того, що договір іпотеки, за яким відступлено право вимоги, не зареєстрований у встановленому законом порядку, як і не зареєстровано відомості про відступлення права вимоги. 
Вказує, що посвідчення оскаржуваного договору відбулося за відсутності оригіналу договору іпотеки, за наявності у реєстрі запису про арешт майна, що є предметом іпотеки, а у сторін були відсутні наміри на реальне настання правових наслідків. 
Вважає, що вказаним договором порушено його права, що полягає у тому, що він, маючи статус іпотекодавця, оскільки набув права власності на нерухоме майно, не надавав свою згоду на відступлення права вимоги, а оскаржуваний договір не був зареєстрований у реєстрі іпотек. У зв`язку з чим, на думку позивача укладення договору відступлення права вимоги порушує охоронюваний законом його майновий інтерес.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», у зв`язку з припиненням юридичної особи ПАТ «БГ Банк».
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково та визнано недійсним з моменту його укладання договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладеного між публічним Акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 09 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. реєстровий номер 1730 (із змінами та доповненнями).
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач ОСОБА_1 є іпотекодавцем за договором іпотеки, яким не передбачено відступлення права вимоги за ним без його згоди як іпотекодавця.
Суд вказав, що оскаржуваний договір не був зареєстрований в реєстрі іпотек, у зв`язку з чим укладений всупереч актам цивільного законодавства та порушує права позивача, оскільки позбавляє його права можливості бути обізнаним про зміну умов договору іпотеки та відступлення права вимоги. Крім того, новий іпотекодержатель, одержує право вимагати від іпотекодавця, яким є позивач ОСОБА_1 , належного виконання всіх зобов`язань за договором іпотеки.
За таких обставин суд прийшов до висновку про порушення оскаржуваним договором прав позивача та захист порушеного права шляхом визнання такого правочину недійсним.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що умовами Договору іпотеки не передбачено жодних обмежень щодо відчуження майнових прав іпотекодержателя та не передбачено отримання згоди іпотекодавця. Укладення оскаржуваного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Мані Флоу» жодним чином не змінило обсяг майнових зобов`язань позивача ОСОБА_1 як власника предмету іпотеки, а також умови та строк їх виконання.
Зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не застосовано до спірних правовідносин положення статей 516 ЦК України, статті 24 Закону України «Про іпотеку», статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у зв`язку з чим безпідставно задоволено позовні вимоги.
Вказує, що 30 серпня 2007 року реєстратором Київського міського нотаріального округу до Державного реєстру іпотек внесено запис № 5576185 про реєстрацію Договору іпотеки, укладеного 29 серпня 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку і партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ТОВ «Беарс Логістик Центр», тому твердження в рішенні суду, що оскаржуваний договір не був зареєстрований в реєстрі іпотек, не відповідає матеріалам справи.
Вважає, що ТОВ «Мані Флоу» є правонаступником ПАТ «БГ Банк» в частині кредитних правовідносин з боржниками, відступлення прав вимоги за якими були предметом розгляду у справі № 910/2924/15-г, тому суд першої інстанції повинен був врахувати постанову Північного апеляційного господарського суду у вказаній справі.
Також зазначає, що спірні правовідносини виникли на підставі договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи, тому справа підлягає розгляду у порядку господарського, а не цивільного судочинства.
Крім того скаржник вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням територіальної підсудності, тобто з порушенням статей 27, 30, 31 ЦПК України, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, а не визнання недійсним договору іпотеки, тому дана справа не пов`язана з нерухомим майном, що виключає можливість застосування положено статті 30 ЦПК України. 
Зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки нерозривно пов`язана з обома сторонами правочину, тому судом першої інстанції було порушено вимоги статті 255 ЦПК України та закрито провадження у справі лише в частині позовних вимог до ПАТ «БГ Банк».
Інші учасники справи рішення суду не оскаржували.
Представник позивача адвокат Дружинін Євген Євгенович подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу ТОВ «Мані Флоу» залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року – без змін.
У відзиві вказує, що укладення оскаржуваного договору впливає на інтерес позивача, оскільки за договором скаржник незаконно одержує право вимагати від позивача виконання всіх зобов`язань за договором іпотеки. При цьому інформація про обтяження майна іпотекою до відома позивача не була доведена, а сам він, проявивши розумну обачність, не міг довідатися про обтяження придбаного ним об`єкту, оскільки в реєстрі обтяжень відомості про іпотеку нерухомого майна були відсутні як на момент відчуження об`єкта на користь позивача, так і на момент придбання цього об`єкта продавцем та його попередниками.
Звертає увагу, що позивач не заперечує права ПАТ «БГ Банк» як іпотекодержателя за Договором іпотеки, однак, має обґрунтовані підстави вважати, що ПАТ «БГ Банк» не міг відступати за оскаржуваним договором право вимоги за Договором іпотеки без належної реєстрації Договору іпотеки, оскільки частиною 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
На думку, позивача, якщо в публічному реєстрі запис про обтяження відсутній, то річ не є обтяженою іпотекою ні для нинішнього, ні для наступного власника.
Зазначає, що ТОВ «Мані Флоу» не є правонаступником ПАТ «БГ Банк», тому судові рішення, ухвалені щодо ПАТ «БГ Банку» не поширюються на скаржника.
Також вважає, що судом першої інстанції правильно було закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «БГ Банк», яке припинено 27 березня 2020 року; розглянуто справу в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач є фізичною особою, та з дотриманням правил територіальної підсудності.
11 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату мотивуючи своє клопотання тим, що він має вік 63 роки, враховуючи поширення епідемії коронавірусної хвороби та перебуванням його в групі ризику інфікування та хвороби з тяжкими наслідками, тому він не може взяти участь у судовому засіданні. ОСОБА_1 уникає зайвих контактів та великого скупчення людей до закінчення карантину. При цьому, 09 грудня 2020 року Кабінет Міністрів України постановою «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19» № 1236 продовжив дію карантину до 28 лютого 2021 року, а з 08 січня 2021 року по 25 січня 2021 року запроваджено локдаун.
Колегія суддів зазначає, що на даний час відсутні перешкоди у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав у зв`язку із карантинними обмеженнями, запровадженими з метою запобігання поширення коронавірусу COVID-19 (здійснюється міжміське, міжобласне транспортне сполучення, працюють адвокати, нотаріуси тощо). Крім того Цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість учасників справи брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами суду. 
В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
У своєму клопотанні ОСОБА_1 не вказує, яким чином обмеження, встановлені у зв`язку з карантином, впливають на неможливість його прибути в судове засідання, тоді як з матеріалів справи вбачається, що він особисто 10 грудня 2020 року знайомився з матеріалами справи та 15 грудня 2020 року, 11 січня 2021 року подавав клопотання через канцелярію суду про перенесення судового засідання. 
Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 , який поважних причин своєї неявки в судове засідання не вказав, про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та про можливість розгляду справи у відсутності інших учасників, які належним чином повідомлені про час та місце її розгляду. 
Заслухавши пояснення представника скаржника ТОВ «Мані Флоу» - адвоката Шалашової В.І., яка з`явилась в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзив на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр» укладено Іпотечний договір № 1730 (зі змінами та доповненнями), за умовами якого в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» за кредитними договорами, ТОВ «Беарс Логістик Центр» передав в іпотеку нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 3 518,2 кв.м. - адміністративно – складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення 1-го поверху № 21), П/Д Д-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16,17,18) – а.с. 50-66.
27 травня 2019 року між ТОВ «Беарс Логістик Центр» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній придбав у власність нежитлові будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3 518,2 кв.м. - адміністративно – складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (окрім приміщення 1-го поверху № 21), П/Д Д-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16,17,18). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Войтовським В.С. Право власності позивача за договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 20).
28 листопада 2019 року між Публічними акціонерним товариством «БГ Банк» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, у тому числі за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року.
За умовами вказаного договору Банк відступив права вимоги до позичальника та заставодавців та/або іпотекодержателів, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитним договором та договорами іпотеки, застави, поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.
У пункті 2.1 Договору вказано, що сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 73 зворот). 
На виконання умов пункту 2.1 Договору 28 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. (а.с. 83-88).
У пункті 1.4 Договору визначено, що право вимоги за Договором іпотеки відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Отже, за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.
Звертаючись до суду із даним позовом, підставами для визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, ОСОБА_1 вказував: відсутність державної реєстрації Договору іпотеки; посвідчення Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки за відсутності оригіналу Договору іпотеки та за наявності у реєстрі запису про арешт майна, що є предметом іпотеки; відсутність у сторін оскаржуваного Договору намірів на реальне настання правових наслідків; укладення оскаржуваного Договору без згоди позивача як іпотекодавця; відсутність державної реєстрації Оскаржуваного договору.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що оскільки позивач набув за договором купівлі-продажу у власність нерухоме майно, яке належало ТОВ «Беарс Логістик Центр», то він набув і статус іпотекодавця за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року, яким не передбачено відступлення права вимоги за ним без згоди іпотекодавця. 
Суд вважав, що оскільки оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки не був зареєстрований в реєстрі іпотек, він укладений всупереч актам цивільного законодавства та порушує права позивача щодо можливості бути обізнаним про зміну умов договору іпотеки та відступлення права вимоги.
Рішення суду позивачем ОСОБА_1 не оскаржується.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 3.1.9 Договору іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року визначено, що іпотекодержатель має право передавати права іпотекодержателя за цим Договором третім особам на підставі окремо укладених договорів ( а.с. 51 зворот). При цьому Договором не передбачено, що вчиняти дії з передання права вимоги за договором іпотеки необхідно зі згоди іпотекодавця.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.
Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Отже, ні законом, ні Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року не передбачено обов`язок іпотекодержателя отримувати згоду від іпотекодавця на укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.
Враховуючи наведене, укладенням 28 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» оскаржуваного Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року без згоди нового іпотекодавця – ОСОБА_1 , не порушено права останнього в силу вимог закону та договору.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є стороною Договору від 28 листопада 2019 року про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року, його посилання на допущені порушення закону при його укладенні щодо відсутності державної реєстрації Договору іпотеки; посвідчення Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки за відсутності оригіналу Договору іпотеки та за наявності у реєстрі запису про арешт майна, що є предметом іпотеки; відсутності у сторін оскаржуваного Договору намірів на реальне настання правових наслідків, не є підставами для визнання недійсним оскаржуваного Договору, оскільки позивачем не доведено які його права чи інтереси порушено вказаними діями.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсним Договору від 28 листопада 2019 року про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № 1730 від 29 серпня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», у зв`язку з тим, що позивачем не доведено які саме його законні права та інтереси порушено вказаним Договором.
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та необґрунтовано задоволено позовні вимоги про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту його укладення Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Мані Флоу».
Водночас, колегія суддів відхиляє твердження в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо правил предметної, суб`єктної і територіальної юрисдикції, справи та неподільності позовних вимог.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, коли розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.
По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Враховуючи наведене, оскільки за захистом свого порушеного права до суду звернувся ОСОБА_1 як фізична особа, місцевий суд правильно встановив, що дана справа є справою цивільної, а не господарської юрисдикції.
Щодо територіальної юрисдикції даного спору колегія суддів зазначає наступне.
За загальним правилом, встановленим статтею 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Статтею 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).
Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Предметом спору у цій справі є договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, об`єктом якого є нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3518,2 кв.м., адреса місцезнаходження яких за адміністративними поділом віднесена до Соснівського району м. Черкаси.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що підставами для звернення до суду із вказаним позовом було набуття позивачем права власності на нерухоме майно, яке було передане в іпотеку та в подальшому відступлене право вимоги за іпотечним договором, судом першої інстанції вірно встановлено, що позов у цій справі має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був закрити провадження у справі повністю, а не в частині позовних вимог до ПАТ «БГ Банк», є безпідставними, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, набувачем такого права є ТОВ «Мані Флоу», яке на даний час здійснює свою діяльність, тому може бути стороною у спорі.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Під час подання апеляційної скарги ТОВ «Мані Флоу» було сплачено судовий збір в сумі 3153 грн (а.с. 213). Однак, виходячи із розміру судового збору, що підлягав до сплати за подання позовної заяви – 840,80 грн, за апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції слід було сплатити 1261,20 грн.
Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням апеляційних вимог ТОВ «Мані Флоу», з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» про визнання недійсним з моменту його укладення Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» судовий збір в суді 1261 грн. 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 13 січня 2021 року