22-ц/804/66/21 
                                                                                263/13605/14-ц 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
      27 січня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Биліни Т.І., Баркова В.М.., 
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня  2016 року у цивільній справі № 263/13605/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1   в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38217,49 доларів США та 107381,71 грн., шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах. В процесу розгляду справи за клопотанням позивача було залучено до участі у розгляді справи в якості правонаступників померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та  ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 5020791, згідно із умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 31 500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,50 %, строком повернення згідно графіку, наведеному у додатку № 1 до договору, з остаточною датою повернення кредиту 28.09.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 5021089. Предметом іпотеки за даним договором є трьохкімнатна квартира, загальною площею 56,2 кв. метрів, житловою площею 36,7 кв. метрів, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 25.08.2005 року, виданого Маріупольською міською радою. В порушення норм діючого законодавства та умов укладеного між сторонами кредитного договору ОСОБА_2 належним чином покладені на нього зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.12.2014 року заборгованість складає 38217,49 доларів США та 107381, 71 гривень, з яких:
- 21758,80 доларів США - заборгованість за сумою кредиту
- 16458,69 доларів США - заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом
- 6862,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 107381,71 грн. - заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом
Враховуючи той факт, що в процесі розгляду справи виявлено, що іпотекодавець ОСОБА_4 помер, позивач вважає, що відповідно до норм ст. 37 ЦПК України його правонаступниками є ОСОБА_1 - дружина померлого та їх діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . З огляду на те, що вказані особи є спадкоємцями першої черги, які в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем, позивач наполягає на зверненні стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором.

   Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня  2016 року позовні вимоги задоволені частково, в рахунок заборгованості ОСОБА_4 у загальному розмірі 38217 доларів США 49 центів та 18623,87 грн. 87 коп. – звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу 229457 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог ПАТ «ПУМБ» - відмовлено.
             З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 і оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся тільки в грудні 2014 року, тобто після спливу 3 річного строку позовної давності. Вона не приймала участі під час розгляду справи в суді першої інстанції і тому не мала можливості звернутися з заявою про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, як підстави для відмови в задоволенні позову. Також вважає, що суд повинен був відмовити в задоволенні позову тому, що з моменту смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , позивач протягом року не звернувся з вказаним позовом до спадкоємців. Просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

До суду ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до суду також не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки.
Відповідно зі ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором.
Судом правильно встановлено, що 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», відповідно до Статуту, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 5020791. Згідно із умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 31 500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,50 %, строком повернення згідно графіку, наведеному у додатку № 1 до договору, з остаточною датою повернення кредиту 28.09.2013 року.
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 502791 від 28.09.2006 року, між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 5021089. Предметом іпотеки за даним договором є трьохкімнатна квартира, загальною площею 56,2 кв. метрів, житловою площею 36,7 кв. метрів, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 25.08.2005 року, виданого Маріупольською міською радою. Вартість предмета іпотеки на момент укладання іпотечного договору складає 229457 грн., як зазначено в іпотечному договорі.
      Відповідно до п. 1.6 зазначеного іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором № 5020791 від 28.09.2006 року у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу. Згідно із п. 4.1 зазначеного іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків.
     У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 обов`язків щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.11.2010 року, яке набрало законної сили 03.02.2011 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 25015,27 доларів США та 24118,77 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 190 доларів США 70 центів та 183,94 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 25205,97 доларів США 97 центів та 24422,71 грн. 
На теперішній час вказане рішення суду не виконано, що підтверджено матеріалами справи, станом на 11.12.2014 року заборгованість складає 38217,49 доларів США та 107381, 71 гривень, з яких:
- 21758,80 доларів США - заборгованість за сумою кредиту
- 16458,69 доларів США - заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом
- 6862,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 107381,71 грн. - заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом
Розмір вказаної заборгованості підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком.
     Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 36 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника. такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
     В процесі розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.02.2009 року, у зв`язку з чим за клопотанням позивача до участі у розгляді справи в якості правонаступників померлого ОСОБА_4 було залучено його спадкоємців ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Так, в ході розгляду даної справи встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та їх діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналогічні роз`яснення містяться й у постанові № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».
Відповідно до норм Цивільного кодексу України визначаються два способи прийняття спадщини після смерті спадкодавця:
- відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї;
- згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно повідомлення Першої маріупольської державної нотаріальної контори за даними Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_4 відсутня. 
Відповідно до особового рахунку, виданого ЖБК «Південний» 16.02.2015 року  за адресою АДРЕСА_2 (за останнім місцем реєстрації померлого ОСОБА_4 ) зареєстровані та проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (глава 87 ЦК України) та «оформлення спадщини» (глава 89 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Враховуючи викладене, слід дійти до висновку, що у даному конкретному випадку спадкоємцями померлого - у відповідності зі ст. 1268 ч. 3 ЦК України було прийнято спадщину після його смерті у вигляді квартири, оскільки вони були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем за наведеною адресою, що підтверджується довідкою ЖКП «Південний», в перебігу 6-місячного строку до нотаріального органу з заявами про відмову від спадщини не звертались. Той факт, що жодним з спадкоємців не було отримано свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, не позбавляє відповідачів  - їх права на спадщину та не спростовує факту її прийняття, оскільки відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними. 

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України у своїй постанові № 6-31цс16, ухваленій за результатами розгляду даної справи, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Крім того, відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції у даній справі , правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене, строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність.
Строк виконання спірного кредитного договору визначено до 28 вересня 2013 року, а з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду в грудні 2014 року, тобто строк позовної давності – три роки, який встановлений Законом, позивачем не порушено. 

Суд дійшов правильного висновку, що при розгляді даної справи не знайшли свого правового обґрунтування посилання представника відповідача на порушення банком порядку звернення до спадкоємців з вимогою про усунення порушення зобов`язань та строків такого звернення, передбачених ст. 1281 ЦК України, оскільки у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального Закону, а саме ст. 23 Закону України «Про іпотеку».
Враховуючи викладені норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов правильного висновку, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки до спадкоємців іпотекодавця вони несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості іпотечного майна лише за забезпеченим зобов`язанням тобто як майнові поручителі за договором іпотеки. З огляду на викладене, враховуючи встановлення факту порушення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, предметом якої є спірна квартира, суд вважає, що у даному випадку достатньо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                 ПОСТАНОВИВ:
           Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
           Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня  2016 року залишити без змін.
         Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

            Судді