ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2020 р.                                              Справа №914/1359/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Судді-доповідача                                                              Дубник О.П.
Суддів                                                                      Бонк Т.Б.
                                                                                Матущак О.І.
за участю секретаря судового засідання Бондар Н.С.
розглянув апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури вих.№ 15/3-37вих-20 від 11.11.2020 (вх.№ 01-05/3267/20 від 13.11.2020),
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 (повний текст ухвали складено 06.11.2020, у складі колегії суддів: головуючий суддя Галамай О.З., судді: Мазовіта А.Б., Яворський Б.І.) про залишення позовної заяви без розгляду,
у справі №914/1359/20
за позовом: Першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави       в особі
позивача:  Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства, м. Львів
до відповідача 1:  Товариства з обмеженою відповідальністю  “Керамбуд”, с. Галичани Львівської області
до відповідача 2:     Державного вищого навчального закладу     “Національний лісотехнічний університет України”     в особі структурного підрозділу     “Страдчівський навчально-виробничий лісокомбінат”     Державного вищого навчального закладу     “Національний лісотехнічний університет України”, м. Львів
третя особа,     яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міжнародна благодійна організація       “Екологія-Право-Людина”, м. Львів
про       визнання недійсним договору,

за участю представників: 
від прокуратури: прокурори Турчин І.Я., Місінська М.А. (копії посвідчень в матеріалах справи);
від позивача: не з’ явився (належно повідомлений);
від відповідача 1: Медвідь В.О. (довіреність б/н від 26.05.2020);
від відповідача 2: Пенкальський Р.Ю. (довіреність №215 від 27.07.2020);
від третьої особи: Шутяк С.В. (довіреність №144 від 13.07.2020).

1. Розгляд справи.
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст.  35,  36,  37 ГПК України  не заявлялось. За дорученням судді в порядку ч. 3 ст.63 ГПК України повноваження секретаря судового засідання виконувала помічник судді.
Судове засідання    фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису згідно  зі      ст. 222 ГПК України.
2.Вирішення процесуальних  питань.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2020 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді -доповідача) Дубник О.П., суддів Бонк Т.Б. та Матущак О.І.
В судове засідання 23.12.2020 з`явилися прокурори, представники відповідача 1 та відповідача 2, третьої особи,  які надали пояснення щодо апеляційної скарги.
Позивач в судове засідання не з`явився, як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.12.2020, позивачем 01.12.2020 отримано ухвалу про призначення судового засідання  на 23.12.2020.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України   неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи наявність підтверджень про належне повідомлення про розгляд справи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.
В судовому засіданні 23.12.2020 прокурором Турчин І.Я. заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи заперечення на відзив відповідача 1, до якого долучено нові докази, які не були подані в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
При цьому, приписи ч.3  ст.269 ГПК України  передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.  
Однак у даному випадку подано докази, здобуті після прийняття оскаржуваної ухвали, датовані після її  прийняття.
Верховний Суд  зазначив, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  ст.269 ГПК України  незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.  Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах КГС ВС від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №    913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19.
Колегія суддів, порадившись на місці, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, датованих після  прийняття оскаржуваного судового акту.
Інших клопотань процесуального характеру до суду не надходило.
3. Короткий зміст позовних  вимог.
Перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області 09.06.2020     з позовом в інтересах держави в особі Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю  «Керамбуд»   та до відповідача 2: Державного вищого навчального закладу  «Національний лісотехнічний університет України»  в особі структурного підрозділу  «Страдчівський навчально – виробничий лісокомбінат» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міжнародної благодійної організації  «Екологія-Право-Людина»  про визнання недійсним договору № 58/275 від 04.10.2019 про строкове користування на безоплатній основі лісовою дорогою, яка розташована між кварталами 14,15,16 Великопільського лісництва Яворівського району  Львівської області, приблизною протяжністю 2300,00 м та шириною до 6м.
Мотивуючи своє право на подання позову,  прокурор зазначає, що порушенням інтересів держави, на його думку, є те, що оспорюваний договір щодо користування лісовою дорогою створює загрозу нецільового використання лісових ресурсів, що призведе до руйнування захисних властивостей лісів, а також створить несприятливі умови для їх охорони та використання лісів державою та громадянами. Прокурор вважає, що у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. 
Підставами звернення до суду прокурора із зазначеним позовом в інтересах держави  саме в особі Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства є, на думку прокурора, те, що  визначений ним позивач - це єдиний державний орган, який наділений повноваженнями щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства при наданні у користування лісових ресурсів та на звернення до суду з цих питань відповідно до п.п. 4.3, 4.12,  4.26  Положення про Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства.
Проте, позивач у відповіді від 21.05.2020 № 713/02 на запит прокуратури від 18.05.2020 № 1992 вих-20  зазначив, що перевірка з даних питань не проводилась жодним органом; обласне управління жодних погоджень на вилучення земельної ділянки  - лісової дороги не надавало. Крім того, дані земельні ділянки не перебувають у підпорядкуванні Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства. 
Враховуючи невжиття Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства належних заходів до усунення зазначених порушень в межах своїх повноважень (прокурором самостійно виявлено порушення), у тому числі шляхом звернення до суду, прокурором подано цей позов.  
4. Короткий зміст рішення суду першої  інстанції.
Ухвалою Господарського суду Львівської області позов   залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що звертаючись з позовною заявою в інтересах держави, прокурором неправильно визначено позивача за заявленими вимогами. 
Місцевим господарським судом на підставі чинної на час укладення спірного договору норми  ч. 4 ст. 18 Лісового кодексу України зроблено висновок, що належним позивачем повинен бути у спірних правовідносинах саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері  лісового господарства, яким є Державне агенство лісових ресурсів   України, а не його територіальний орган. 
5.Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
5.1.  Від Львівської обласної прокуратури надійшла апеляційна скарга, в якій прокурор просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2020, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому така підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, зокрема,  що звертаючись з даним позовом до суду прокурором наголошено на тому, що за оскаржуваним договором відповідачем 2 передано відповідачу 1 на безоплатній основі у довгострокове користування лісову дорогу приблизною протяжністю 2300,00 м та шириною до 6 м (лісову ділянку) для використання для здійснення господарської діяльності  (доїзду та обслуговування (розробки) кар`єру Великопільського (Страдчівського) родовища пісків). 
Обґрунтовуючи порушення інтересів держави прокурором зазначено, що оскаржуваний договір укладено всупереч вимог ч.3 ст.18 Лісового кодексу України, у відповідності до якої довгострокове тимчасове користування лісами – засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок.
Враховуючи наведене, порушення інтересів держави обґрунтовано тим, що оскаржуваний договір укладено з порушенням істотних умов, визначених законодавством для передачі в довгострокове користування лісів (лише на оплатній основі та за визначеним призначенням, згідно із спеціальною нормою).
Крім того, апелянт вказує, що визначаючи позивача у вказаній справі прокурор, виходив з того, що у відповідності до ст.94 Лісового кодексу України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.
Згідно з пунктами 1, 2,7 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 08.10.2014 №521, таким центральним органом виконавчої влади є Держлісагенство України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 1 Положення про Львівське обласне управління лісового господарства та мисливського господарства, затвердженого наказом Держлісагенства України від 12.11.2012 №404 (далі – Положення), визначено, що Управління підпорядковується Держлісагенству України і є його територіальним органом. 
Відповідно до п.3 Положення Управління реалізовує повноваження Держлісагенства України  на території відповідної територіально-адміністративної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства.
Поряд з іншим, прокурор стверджує, що відповідно до п.п. 4.25, 4.26, 4.31, 4.34 Положення щодо погодження  надання лісів у постійне користування та виділення у довгострокове тимчасове користування, зміни цільового призначення земельних лісових ділянок для їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства тощо, Управління на підставі п.4.3 вказаного Положення здійснює державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства.
А тому, на переконання прокурора, єдиним уповноваженим державою органом, який наділений повноваженнями щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства при наданні у користування лісів на території Львівської області, є територіальне управління Держлісагенства України – Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, яке і було визначено прокурором в якості позивача.
Водночас, прокурор стверджує, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин справи щодо підстав оскарження прокурором спірного договору, безпідставно взято до уваги та досліджувались положення чинного законодавства щодо порядку погодження в користування лісів компетентними органами, при цьому, досліджуючи повноваження уповноважених державою органів, невірно визначений такий, зазначивши помилковий висновок.
Прокурор вказує, що місцева прокуратура зверталася до керівництва позивача з приводу реагування на захист інтересів держави, однак останній самоусунувся від виконання покладених на нього законодавством функцій, а при розгляді справи судом правової позиції прокуратури не було підтримано. Прокурор вважає, що зазначене свідчить про наявність достатніх підстав, визначених законодавством, для застосування прокурором представницьких повноважень в інтересах держави в особі позивача.
А тому, прокурор вважає, що наведені обставини свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення судом помилкової ухвали про застосування положень п.2 ч.1 ст.226 ГПК України щодо залишення позову без розгляду.
5.2. Від відповідача 1 ТОВ «Керамбуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Відповідач вважає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Так відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів  не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
З огляду на наведене, відповідач стверджує, що провівши системний аналіз матеріалів судової справи, підстави для представництва прокурором інтересів держави у цій справі є сумнівними, адже не обґрунтовано обставин нездійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень.
Відповідач вважає, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
На переконання відповідача, інтереси держави повинні  захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні роль відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Відповідач наголошує, що самого лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, недостатньо. Правовідносини, що стосуються предмету даного спору, склалися між Страдчівським навчально-виробничим лісокомбінатом Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України» та ТОВ «Керамбуд», натомість позивач не є їх стороною.
Крім цього, прокурором не зазначено причин неможливості подання позивачем – Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства позовної заяви, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.
Також відповідач наголошує, що Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства у поданому до суду першої інстанції клопотанні зазначило, що не підтримує позовних вимог, а договір №58/275 від 04.10.2019 укладений між ТОВ «Керамбуд» та Страдчівським навчально-виробничим лісокомбінатом Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України», не порушує законних прав та інтересів Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства.
Відповідач вважає, що належним позивачем повинен бути саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
З огляду на вищенаведене, відповідач зазначає, що апелянтом не надано жодного правового обґрунтування на підтвердження своїх доводів, які наведені в апеляційній скарзі, а лише здійснюється  переоцінка тих доказів, належна оцінка яких вже була повністю надана судом першої інстанції.
6. Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
04.10.2019 між Страдчівським навчально-виробничим лісокомбінатом Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України» (Сторона – 1) та ТОВ «Керамбуд» (Сторона – 2) укладено договір №58/275, відповідно до п.1 розділу «Предмет договору» Сторона – 1 надає Стороні – 2 для здійснення господарської діяльності у строкове користування на безоплатній основі лісову дорогу, яка розташована між кварталами 14, 15, 16 Великопільського лісництва Яворівського району Львівської області, протяжністю 2  300,00 м та шириною до 6 м.
Відповідно до п.2 розділу «Предмет договору» земельна ділянка, на якій розташована лісова дорога між кварталами 14,15,16 Великопільського лісництва Яворівського району Львівської області,  належить Стороні – 1 на підставі Державного акту на право постійного користування (серія Б №040437), виданого Яворівською районною радою народних депутатів трудящих 1978 року.
Зазначений договір є предметом розгляду у даній справі.
Згідно з п.1 розділу договір укладено на п`ять років. 
Відповідно до рішення Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про погодження ТОВ «Керамбуд» користування лісовою дорогою біля водойм с. Страдч» №868 від 27.06.2019 погоджено ТОВ «Керамбуд» користування лісовою дорогою біля водойм с. Страдч, що з`єднує с. Великополе, с. Поріччя і с. Страдч, яка проходить по території Порічянської сільської ради.
Рішенням Великопільської сільської ради Яворівського району Львівської області №403 від 25.06.2019 погоджено надання дозволу на користування лісовою дорогою Страдчівського навчально-виробничого комбінату, яка проходить по території Великопільської сільської ради.
Відповідно до п.1 акту приймання-передачі б/н від 04.10.2019 (додаток №4 до договору №58/275 від 04.10.2019) Сторона – 1 передає, а Сторона – 2 приймає для здійснення господарської діяльності у строкове користування на безоплатній основі лісову дорогу, яка розташована між кварталами 14,15,16 Великопільського лісництва Яворівського району Львівської області, приблизною протяжністю 2  300,00 м та шириною до 6 м. 
18.05.2020 Яворівський відділ Городоцької місцевої прокуратури звернувся до Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату з листом №1996вих20 про надання інформації та завірених копій документів щодо можливого незаконного використання земельної ділянки лісового призначення та проведення рубок, що у с. Страдч Яворівського району Львівської області (біля Страдецької Гори), зокрема у кварталах 14,15,16 Великопільського лісництва.
Крім того, 18.05.2020 Яворівський відділ Городоцької місцевої прокуратури звернувся до Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства з листом №1996вих20 (а.с. 38, т. 1), яким повідомляє, що в мережі Інтернет викладено  інформацію  щодо можливого незаконного використання земельної ділянки лісового призначення та проведення рубок, що у с. Страдч Яворівського району Львівської області (біля Страдецької Гори), зокрема у кварталах 14,15,16 Великопільського лісництва. 
Прокурор просить в термін до 22.05.2020 надати наступну  інформацію та завірені копії відповідних документів: 
«чи перебуває в користуванні управління зазначена земельна ділянка, якщо так, то якого лісогосподарського підприємства;
чи виготовлено підприємством правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку, яка перебуває в користуванні;
чи проводилась перевірка додержання вимог лісового законодавства під час вирубки деревини у вказаних кварталах. У разі не проведення перевірок додержання вимог лісового законодавства із наведених питань, пропоную вирішити питання про проведення таких перевірочних заходів, про результати яких повідомити місцеву прокуратуру».
20.05.2020 Страдчівський навчально-виробничий лісокомбінат Державного вищого навчального  закладу «Національний лісотехнічний університет України» надав лист відповідь №212 від 20.05.2020 прокурору, в якому, зокрема,  зазначив, що у його постійному землекористуванні на підставі Державного акту серії Б № 040437 1978 р знаходиться лісовий фонд площею 6  742 га, які охоплюють площі лісового фонду Лелехівського, Великопільського та Страдчівського лісництв. 
Договір №58/275 від 04.10.2019 було укладено Страдчівським навчально-виробничим лісокомбінатом від імені якого діяв директор ОСОБА_1 , відповідно до діючого Положення, а також із дотриманням повноважень, передбачених довіреністю від 29.01.2015 №18 та норм чинного законодавства України. 
На території 14,15,16 кварталів Великопільського лісництва Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату не ведеться жодного нового будівництва чи реконструкції автомобільної – лісової дороги, а проводиться розчистка та ремонт існуючої з 1978 року лісової дороги, необхідної для забезпечення пожежної безпеки лісу та господарської діяльності  Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату, яка здійснюється із дотриманням вимог чинного законодавства України.
Крім того, 21.05.2020 Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства надало лист відповідь №713/02 від 21.05.2020 (а.с. 39, т. 1)  Городоцькій місцевій прокуратурі, в якому зазначає, що «земельні ділянки лісогосподарського призначення кварталів 14,15,16 Великопільського лісництва перебувають у постійному користуванні Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату Державного вищого навчального  закладу «Національний лісотехнічний університет України», який не перебуває у підпорядкуванні Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства. Обласне управління немає інформації щодо наявності правовстановлюючих документів у підпрпиємства. Обласним управлінням не проводилась перевірка Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату щодо додержання вимог лісового законодавства при проведенні рубок і заготівлі деревини у вищезгаданих кварталах Великопільського лісництва, оскільки повноваження державного нагляду (контролю) у сфері лісових відносин покладено на Державну екологічну інспекцію у Львівській області. Обласне управління жодних погоджень на вилучення земельної ділянки не давало».    
Листом вих.№ 05-25-2233вих20 від 26.05.2020 (а.с. 58-62, т. 1) відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Городоцькою місцевою прокуратурою повідомлено Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства про звернення з позовом  до суду з метою здійснення представництва інтересів держави в особі Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства до Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України» та ТОВ «Керамбуд» про визнання недійсним договору щодо надання в безоплатне користування лісової дороги.
09.06.2020  такий позов подано.
7. Норми права та висновки якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до  ст.269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно із п.14 ч.1  ст.255 ГПК України  окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про залишення позову (заяви) без розгляду.
Відповідно до ч.1  ст.271 ГПК України  апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників спору,  дослідивши доводи, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Частиною 1  ст. 2 ГПК України  встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 131-1 Конституції України  в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким законом є  Закон України "Про прокуратуру", відповідно до абзаців 1 і 2 ч. 3  ст. 23  якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених  статтею 174  цього Кодексу.
  Системне тлумачення положень частин 3-5  статті 53 ГПК України  і частини 3  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1)     якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2)     якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою  статті 53 ГПК України  має наслідком застосування положень, передбачених  статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Якщо ж суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої  статті 226 ГПК України: залишення позову без розгляду. (Відповідні правові висновки  викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Прокурором при зверненні з позовною заявою в інтересах держави, визначено позивачем - Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, яке є територіальним органом Державного  агентства  лісових  ресурсів України.
Відповідно до п. 1  Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.10.2014 № 521, Державне агентство лісових ресурсів України  (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. . Основними завданнями Держлісагентства є, зокрема,  реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства (п.п. 1 п.3 цього Положення). 
Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань, зокрема  здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин);
здійснює державне управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління;  веде державний лісовий кадастр та облік лісів; здійснює моніторинг лісів;  організовує видачу в установленому порядку спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів (п. 4 згаданого Положення).
Відповідно до п. 7 цього ж Положення  Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи..
Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства  України від 21.03.2012   № 134 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 08.05.2012  за № 729/21042) «Про затвердження Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агенства лісових ресурсів України» Обласні управління лісового та мисливського господарства підпорядковуються Держлісагентству України та є його територіальними органами (п. 1 Положення).
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ст. 17 Лісового кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Лісового кодексу України тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п`ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року..
Згідно ч. 4  ст. 18 Лісового кодексу України в редакції, чинній на момент укладення спірного договору,  довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим,  центральним органом  виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Відповідно до ст.ст. 28, 28-1 Лісового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізацію державної політики у сфері лісового господарства, поряд з іншим: 
- забезпечує формування державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, ведення лісовпорядкування, державного лісового кадастру, обліку, моніторингу та проведення національної інвентаризації лісів;
- розробляє та організовує виконання державних цільових, галузевих та інших програм охорони, захисту, використання та відтворення лісів;
- забезпечує нормативно-правове регулювання з ведення лісового господарства;
- здійснює державний контроль за додержанням нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства;
- організовує ведення лісовпорядкування, державного лісового кадастру, обліку, моніторингу та проведення національної інвентаризації лісів;
- організовує ведення лісового господарства і раціональне використання лісових ресурсів;
- забезпечує функціонування державної лісової охорони, координує діяльність лісової охорони інших постійних лісокористувачів і власників лісів;
- координує здійснення заходів з охорони лісів від пожеж та захисту від шкідників і хвороб;
- координує роботу з ведення лісового господарства підпорядкованими йому науково-дослідними установами;
- бере участь у підготовці, перепідготовці та підвищенні кваліфікації кадрів для лісового господарства;
- видає ліцензії відповідно до закону;
- вносить пропозиції щодо обмеження або тимчасового припинення діяльності підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності у разі порушення ними лісового законодавства;
- приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії;
- погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених  Земельним кодексом України  та  Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації лісовому законодавству;
- здійснює міжнародне співробітництво з питань ведення лісового господарства;
- вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.
Отже,  погодження довгострокового тимчасового користування лісами державної та комунальної власності здійснюється  за погодженням з постійними користувачами лісами та центральним органом виконавчої влади,  що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яким є Державне  агентство  лісових  ресурсів України, а не його територіальний орган та на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади (обласних/районних державних адміністрацій) та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним позивачем повинен бути саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Щодо питання представництва інтересів держави прокурором у суді.
З аналізу вказаної вище норми ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  випливає наступне:
1) прокуратура повинна звернутись до органу, в інтересах якого вважає за необхідне звернутись до суду, з клопотанням про захист порушених прав даного органу;
2) орган зобов`язаний розглянути звернення і надати свою реакцію: вважати, що права не порушено або повідомити прокуратуру, що орган звернеться самостійно до суду за захистом своїх прав;
3) у випадку ігнорування, орган прокуратури може набути відповідного статусу.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
  Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором,    вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
  Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Частина 4  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"  передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. 
Відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Судами встановлено, що перед  зверненням до Господарського суду Львівської області з позовною заявою, Городоцька місцева прокуратура Львівської області повідомила про це листом  від 26.05.2020 Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства про те, що нею  з метою здійснення представництва інтересів держави в особі Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства, пред`являтиметься до Господарського суду Львівської області позовна заява про визнання недійсним договору щодо надання в безоплатне користування лісової дороги (а.с.58-59, т.1).
Передумовою цього була відповідь (лист від 21.05.2020 №713/02) Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства (а.с. 39, т. 1, на запит прокурора від 18.05.2020 №1996вих20 (а.с. 38, т. 1).
Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства відповіло прокурору,   що «земельні ділянки лісогосподарського призначення кварталів 14,15,16 Великопільського лісництва перебувають у постійному користуванні Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату Державного вищого навчального  закладу «Національний лісотехнічний університет України», який не перебуває у підпорядкуванні Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства. Обласне управління немає інформації щодо наявності правовстановлюючих документів у підпрпиємства. Обласним управлінням не проводилась перевірка Страдчівського навчально-виробничого лісокомбінату щодо додержання вимог лісового законодавства при проведенні рубок і заготівлі деревини у вищезгаданих кварталах Великопільського лісництва, оскільки повноваження державного нагляду (контролю) у сфері лісових відносин покладено на Державну екологічну інспекцію у Львівській області. Обласне управління жодних погоджень на вилучення земельної ділянки не давало».    
09.06.2020  позов подано.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 29-2 Лісового кодексу України   центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин, зокрема, застосовує у випадках, передбачених законом, економічні санкції до підприємств, установ та організацій, їх посадових і службових осіб, громадян за порушення вимог законодавства, подає позови до суду про відшкодування збитків і втрат, завданих унаслідок такого порушення.
Ч. 1 ст. 2 Лісового кодексу України визначено, що лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. 
Відповідно до п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275,  Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. 
Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: звертається до суду із позовом щодо:
обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин;
визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п.п.5 п. 4 Положення).
Тобто, встановлені обставини справи, наведені норми матеріального і процесуального права дають можливість апеляційному суду зробити висновок про те, що прокурором не дотримано приписів   ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України щодо дотримання вимог порядку звернення саме до компетентного органу перед поданням позову, оскільки він звертався до позивача, якого він визначив цим компетентним органом,  саме з  питань рубок деревини у вказаних ним кварталах Великопільського лісництва, а компетентним органом у такому випадку мала би бути  Державна екологічна інспекція України. Фактично ним подано позов  про визнання недійсним договору № 58/275 від 04.10.2019 про строкове користування на безоплатній основі лісовою дорогою, яка розташована між кварталами 14,15,16 Великопільського лісництва Яворівського району  Львівської області, приблизною протяжністю 2300,00 м та шириною до 6м  і в такому разі  компетентним органом  є Державне  агентство  лісових  ресурсів України. Тобто, прокурором не обгрунтовано бездіяльність компетентного органу.
При подані цього позову прокурором також не дотримано розумних строків, щоби належний компетентний орган вжив відповідних заходів для захисту інтересів держави – 13 календарних дні, враховуючи,що лист від 26.05.20 направлено через засоби поштового зв’ язку 27.05.20, не можна вважати розумним строком.
Розумність строку, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у згаданій вище постанові,  визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Позовна давність для пред’ явлення позову з таким предметом спору становить три роки, перебіг її не закінчується. Інших чинників, які би впливали на терміновість вжиття прокурором заходів захисту інтересів держави останнім не наведено. Це наводить ще на один висновок, що прокурор не надав компетентному органу розумний строк для вжиття заходів для захисту інтересів держави.
Відтак, суд першої інстанції підставно дійшов висновку про необхідність залишення позову без розгляду.
Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1  ст. 226 ГПК України  (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пункт 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.
8. Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі  ст. 129 ГПК України  дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 102  грн.

Керуючись ст.ст.129, 252, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 у цій  справі без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.
4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

В зв`язку з відпусткою головуючого судді та суддів членів колегії повний текст постанови складено  11.01.2021.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя                                                                                О.П. Дубник

Судді                                                                                                    Т.Б.Бонк

                                                                                                    О.І.Матущак