ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16323/19                                                                       Суддя першої інстанції: Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Пилипенко О.Є.  
          суддів                                        - Собківа Я.М. та Черпіцької Л.Т.,
          при секретарі                               - Василенко Ю.А., 
          за участю: 
          позивача:                               - ОСОБА_1 ,  
          представника відповідача:           - Колток О.М., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
- визнати неправомірним та скасувати пункт 3 наказу в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Равлюка А.Г. від 24 липня 2019 року №906/8, яким відсторонено головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 від посадових обов`язків;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час відсторонення від посадових обов`язків, а саме з 24 липня 2019 року до моменту вирішення справи по суті.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
22 січня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 2523, представником Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) подано повідомлення, відповідно до змісту якого, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві припинило свою діяльністю з 23.12.2020 року.
Колегія суддів також зауважує, що 28 січня 2020 року, згідно штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 03-14/10795/20, ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з клопотанням про заміну відповідача його правонаступником, в якому просив замінити Головне територіальне управління юстиції у м. Києві на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Києві).
01 лютого 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 3960, ОСОБА_1 подав заяву про заміну сторони її правонаступником, відповідно до змісту якої просив замінити Головне територіальне управління юстиції у м. Києві на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Києві).
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до пунктів 1-3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (зокрема, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві).
Утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.
Установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.  
Відповідно до наявного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві припинило свою діяльність з 23.12.2020 року.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне замінити Головне територіальне управління юстиції у м. Києві правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Києві).
16 лютого 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 6595, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Києві) подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в той час як рішення суду першої інстанції - законним та таким, що прийнято з урахуванням усіх обставин у справі.
19 лютого 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 7334, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Києві) на виконання протокольної ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду надано наступні документи: документ щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від посадових обов`язків згідно наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.07.2019 року № 906/8 «Про дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 » за період з липня по вересень 2019 року, документ про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом  Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.07.2019 року № 906/8 «Про дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 ».
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Наказ в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Равлюка А.Г. від 24 липня 2019 року №906/8, яким відсторонено головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 від посадових обов`язків, прийнятий відповідачем на підставі та в межах норм чинного законодавства.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Начальником Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Київ Сувалом М.С., на виконання доручення Управління від 05.07.2019 року щодо контролю, видане доручення від 05.07.2019 року №110, яким зобов`язано заступників начальника відділу Макаревич   Я. А. та Ковальчук Л. І. здійснити перевірку дотримання державними виконавцями відділу абз. 4 пункту 16 Розділу III Положення, в подальшому таку перевірку проводити щомісячно у строк до 02 числа.
На виконання вищевказаного доручення здійснено перевірку за результатами якої встановлено, що згідно сформованих АСВП відомостей дій користувача ОСОБА_1 , останнім здійснювались дії в Автоматизованій системі виконавчих проваджень: 15.06.2019 року, 22.06.2019 року, 23.06.2019 року, 01.07.2019 року, 02.07.2019 року, 04.07.2019 року.
Разом з тим, відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 760/04 від 06.06.2019 року головний державний виконавець відділу ОСОБА_1 перебував у відпусті з 10.06.2019 року по 11.07.2019 року.
Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.07.2019 року №   906/8 «Про дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 », керуючись ч.1 с.68, ст.ст. 69, 71 Закону України «Про державну службу», та відповідно до доповідної записки начальника відділу з питань запобігання і виявлення корупції Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бабенка О.М. від 23.07.2019 року № 2/39/9411 про відкриття та притягнення до дисциплінарної відповідальності :
1. Дисциплінарній комісії Головного територіального управління юстиції у місті Києві стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б», «В», відкрити дисциплінарне провадження щодо головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 з метою визначення вини, характеру і тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку.
2. Дисциплінарній комісії Головного територіального управління юстиції у місті Києві стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б», «В», провести службове розслідування щодо ОСОБА_1 у період із 29.07.2019 року по 28.08.2019 року та скласти висновок за результатами службового розслідування.
3. Відсторонити ОСОБА_1 від посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження.
4. Управлінню персоналу Головного територіального управління юстиції у місті Києві ознайомити ОСОБА_1 з цим наказом.
Не погоджуючись з п.3 даного наказу, позивач звернувся до суду з позовом.          Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 наголошено, що в оскаржуваному Наказі не наведено жодних мотивів та обґрунтувань щодо відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків, крім того, спірний наказ прийнятий особою, яка на день його прийняття одночасно виконувала обов`язки начальника ГТУЮ у м. Києві, тобто здійснювала функції суб`єкта призначення ГТУЮ у м. Києві та входила до складу дисциплінарної комісії в якості її голови, разом з тим Закон не дозволяє суб`єкту призначення органу державної влади входити до складу дисциплінарної комісії. Вказує, що відповідач, відсторонивши ОСОБА_1 від посадових обов`язків, порушив його право на працю, право позивача на достатній життєвий рівень тощо.     
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 139 Кодексу законів про працю України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Частина 1 статті 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VІІІ (далі - Закон № 1403) визначає, що державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.
Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 899-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної службі в органі державної влади, іншому державному органі, його апарат (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Положеннями статті 8 Закону № 899 визначено низку зобов`язань державного службовця, серед яких: дотримання Конституції та законів України, діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України; дотримання принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечення в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінне і професійне виконання свої посадових обов`язків; виконання рішень державних органів, наказів (розпоряджень), доручень керівників, які надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; дотримання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.
Статтею 62 Закону № 889, державного службовця зобов`язано виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця.
Згідно статті 64 Закону № 889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно статті 65 Закону № 889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є:
1) порушення Присяги державного службовця;
2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;
3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;
4) дії, що шкодять авторитету державної служби;
5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;
6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;
7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;
8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;
9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;
10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;
11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;
12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;
13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;
14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;
15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Частиною 1 статті 66 закону №   899 встановлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до частини 5 статті 66 Закону №    899 звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених    пунктами 1,    3,    7,    9-11,    13,    14    частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого    пунктом 12    частини другої статті 65 цього Закону.
При цьому, частиною 4 статті 67 Закону №    899 встановлено обставини, які обтяжують відповідальність державного службовця, серед яких зокрема вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.
Положеннями частин 1 та 3 статті 69 Закону №    899 встановлено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються державні службовці державного органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських об`єднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.
Кількість представників громадських об`єднань у складі дисциплінарної комісії може становити не більше двох осіб.
Членам дисциплінарної комісії забороняється передавати і розголошувати інформацію, отриману під час здійснення дисциплінарного провадження.
У разі якщо один із членів дисциплінарної комісії прямо підпорядкований особі, стосовно якої відкрито або здійснюється дисциплінарне провадження, такий член дисциплінарної комісії не повинен брати участі у прийнятті рішення.
Строк повноважень членів дисциплінарної комісії становить три роки.
Відповідно до частини 4 статті 69 Закону №   899 склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості: представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу; представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.
До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об`єднань, утворених відповідно до Закону України "Про громадські об`єднання", за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.
Згідно положень частин 7-11 статті 69 Закону №  899 члени дисциплінарної комісії на першому засіданні обирають голову та секретаря дисциплінарної комісії. Засідання дисциплінарної комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше двох третин її членів. Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.          Статтею 71 Закону № 899 передбачено порядок проведення службового розслідування.
Так, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.
У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов`язково.
Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", - дисциплінарною комісією у державному органі.
Тривалість службового розслідування не може перевищувати один місяць. За потреби зазначений строк може бути продовжений суб`єктом призначення, але не більш як до двох місяців.
До участі у проведенні службового розслідування суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, можуть залучатися відповідні фахівці.
До участі у проведенні службового розслідування не можуть залучатися посадові особи державного органу, особисто заінтересовані у його результатах та прямо підпорядковані особі, стосовно якої проводиться службове розслідування.
Особи, які проводять службове розслідування, несуть персональну відповідальність за неповноту і необ`єктивність його висновків та за розголошення інформації щодо службового розслідування.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: одержувати пояснення від державного службовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб щодо обставин справи; одержувати у підрозділах державного органу чи за запитом в інших органах необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; одержувати консультації відповідних спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
Державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються;
2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи;
3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів;
4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.
За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Висновок, складений за результатами проведеного службового розслідування центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, передається Комісії.
У разі якщо службове розслідування стосується інформації з обмеженим доступом, розслідування проводиться з урахуванням положень законів України "Про державну таємницю" і "Про інформацію" за відповідними правилами діловодства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошено, що судом першої інстанції, в межах спірних правовідносин, було невірно застосовано редакцію ст.. 72 Закону № 899, втім, колегія суддів зазначає, що хоча судом й було помилково застосовано невірну редакцію статті Закону, це не вплинуло на результат розгляду справи, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 72 Закону № 899 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків.
Невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, що могло призвести або призвело до людських жертв, заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду фізичним або юридичним особам, державі, територіальній громаді, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення.
Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.
У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.
Під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.
Відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".
Так, пунктом 3 наказу відсторонено ОСОБА_1 «від посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження».
Варто наголосити, що у зв`язку з закінченням дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві га керуючись статтею 72 Закону України «Про державну службу» допущено до виконання посадових обов`язків із 12.09.2019 року, що сторонами не заперечується.
За результатами здійснення дисциплінарного провадження за проведеного службовою розслідування дисциплінарною комісією ГТУЮ встановлено, що під час відпустки ОСОБА_1 допущенні порушення вимог пункту 2 частини першої статті 4, частини першої статті 8, частини першої статті 9 Закону України «Про державну службу» та абзацу 4 пункту 16 розділу 111 Положення, а саме вчинено дії за межами повноважень, що є дисциплінарним проступком, передбаченим пунктом 7 частини другої статті 65 Закону - перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
Частинами 1 та 3 статті 73 Закону № 899 встановлено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Положеннями частини 1 статті 74 Закону № 899 встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону №   899 рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порядку та строки передбачені Законом України «Про державну службу» проведено дисциплінарне провадження відносно позивача, за результатами якого виявлено порушення позивачем вимог пунктів 7 та 9 частини 2 статті 65 Закону №  899, а саме перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.
В апеляційній скарзі позивачем наголошено, що судом першої інстанції враховано обставини, якими позивач не обґрунтовував свій позов (виходячи з аналізу змісту позовної заяви та рішення суду першої інстанції, позивачем мається на увазі обставини щодо суті встановленого дисциплінарного проступку), проте такі доводи колегією суддів не можуть братися до уваги, з огляду на приписи ч.1 ст. 9 КАС України відповідно до яких, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Так, з матеріалів дисциплінарної справи, що міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 користувався Автоматизованою системою виконавчих проваджень (АСВП) у період щорічної основної відпустки, при цьому встановлені факти внесення документів до системи (додано статистичний звіт: Відомості з Автоматизованої системи виконавчого провадження для визначення винагороди державним виконавцям, здійснено в Автоматизованій системі виконавчих проваджень формування здавального опису) крім того, здійснено пошук та перегляд виконавчих проваджень, які знаходяться на виконання у інших державних виконавців.
Згідно пункту 2 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції від    05.08.2016 р. № 2432/5 (далі - Положення № 2432/5), автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.
Пунктом 3 Розділу І Положення №   2432/5 встановлено, що реєстраторами системи є: відповідальні особи органу державної виконавчої служби, державні виконавці органів ДВС, приватні виконавці, помічники приватних виконавців, відповідальні особи приватних виконавців, керівники органів ДВС та їх заступники.
У відповідності до пункту 16 розділу III Положення №   2432/5, на період своєї відсутності виконавець не має права користуватися Автоматизованою системою виконавчих проваджень.
Відповідно до пункту 5 Розділу І Положення №   2432/5, визначено, що доступ реєстраторів та користувачів (крім сторін виконавчого провадження) здійснюється з використанням ідентифікаторів доступу, що надаються адміністратором Системи на підставі відповідних договорів, а також з використанням кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно- програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання, що є сумісними з програмним забезпеченням Системи.
Наведена норма свідчить про обмежений та контрольований доступ до інформації яка міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, що має забезпечити певний рівень конфіденційності даних та захист від несанкціонованого доступу.
Така позиція узгоджується з положеннями статті 21 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-ХІІ (далі - Закон № 2657), яка визначає, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Даною нормою законодавець визначив сферу використання державним виконавцем своїх службових можливостей - під час виконання рішень, тобто виконуючи свої службові повноваження.
Водночас, статтею 32 Конституції України та статтею 11 Закону №    2657 передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Таким чином, позивачем порушено зазначені вище норми, адже він не мав права користуватись Автоматизованою системою виконавчих проваджень під час перебування у відпустці. 
Необґрунтованими, на переконання колегії суддів, є посилання апелянта на наявність конфлікту інтересів у Равлюка Андрія Григоровича , як голови дисциплінарної комісії, який приймав рішення відносно дисциплінарного стягнення позивача та суб`єкта призначення який виніс наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, з огляду на те, що Равлюк А. Г. самоусунувся від здійснення повноважень голови Дисциплінарної комісії, натомість головуючим у засіданні було обрано Лапанашвілі Руслана Петровича , більше того, оскаржуваний наказ про звільнення позивача підписаний начальником Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценко С.І., таким чином під час прийняття рішення про дисциплінарне стягнення позивача відсутній конфлікт інтересів, а прийняте рішення є правомірним.          Посилання апелянта на не розгляд заявлених ним клопотань в суді першої інстанції, не є підставою для скасування вірного по суті рішення, позаяк, нормами КАС України, позивач наділений можливістю звернутися із вказаними клопотаннями повторно, крім того клопотання щодо приєднання доказів до матеріалів справи хоча формально (у зв`язку із розглядом справи в порядку письмового провадження) судом не розглядалось, додаткові докази приєднані до матеріалів справи (а.с.142 - 147)
Колегія суддів також наголошує, що одне із клопотань було вирішено судом апеляційної інстанції, а саме щодо правонаступництва відповідача. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просив розглянути його клопотання про повернення судового збору та задовольнити його, проте колегія суддів вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Позивач сплатив кошти за подання позовної заяви на розрахункові реквізити Окружного адміністративного суду м. Києва, тож повернути ці кошти має саме суд, до якого дані кошти були сплачені. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.М.Собків       

                                                                                                    Л.Т.Черпіцька             

Повний текст виготовлено 23 лютого 2021 року.