УХВАЛА

06 січня 2021 року 
Київ
справа №380/4872/20
адміністративне провадження №К/9901/34910/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/4872/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради, Львівської міської ради   про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради, Львівської міської ради про скасування наказу №177 «Про заборону надання стоматологічної допомоги у комунальних 3 СП та 5 СП м.Львова», виданого Управлінням охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 18 травня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом № 177 «Про заборону надання стоматологічної допомоги у комунальних 3 СП та 5 СП м. Львова», виданим  Управлінням охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 18 травня 2020 року, порушено його конституційне право на охорону здоров`я, шляхом отримання безкоштовної медичної стоматологічної допомоги в комунальному закладі охорони здоров`я - Комунальній 3 стоматологічній поліклініці м.Львова. Позивач вважає, що відповідачем створено умови для протиправного позбавлення його права на отримання безкоштовної медичної стоматологічної допомоги в комунальному закладі охорони здоров`я.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/4872/20, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 328 України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року не було предметом апеляційного перегляду, підстави для відкриття касаційного провадження на рішення суду першої інстанції відсутні.

Водночас, позивач оскаржує ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року про повернення його апеляційної скарги. Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить переглянути і скасувати оскаржуване судове рішення. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне залишити її без руху.

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду постановлена 26 жовтня 2020 року. Разом з тим, скаржник направив касаційну скаргу 14 грудня  2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Водночас скаржник у касаційній скарзі порушує питання про поновлення цього строку. Вказує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції отримав 18 листопада 2020 року. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин скаржник не додає.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

За таких обставин, Верховний Суд вважає неповажними наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження та пропонує надати відповідні докази (наприклад, копію конверта з апеляційного суду з відповідним штрих-кодовим ідентифікатором, копію розписки про отримання копії оскаржуваного судового рішення, копію довідки суду про ненадіслання (неотримання) копії судового рішення), які б підтверджували дату отримання копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Крім того, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків, вказати підстави для поновлення строку.

Крім того, частиною четвертою статті 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржник просить звільнити його від сплати судового збору. Обґрунтовує це тим, що розмір судового збору, який ним уже було сплачено за розгляд справи у судах попередніх інстанцій, перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній рік.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може звільнити повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк та перелік суб`єктів, до яких такі умови застосовуються, визначені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування таких фінансових труднощів і такий майновий стан, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору мотивоване його скрутним матеріальним становищем, що підтверджується довідкою про доходи Залізничного відділу обслуговування громадян ПФУ в м.Львові від 3 листопада 2020 року №5072 4151 1400 0014 про суму отриманої ним пенсії за період з січня 2019 року до грудня 2019 року.

Однак довідка про доходи Залізничного відділу обслуговування громадян ПФУ в м.Львові від 3 листопада 2020 року №5072 4151 1400 0014 не є документом, із якого можливо встановити всю суму доходу позивача за попередній календарний рік. Зазначеним документом констатується факт нарахування ОСОБА_1 щомісячних пенсійних виплат за 2019 рік загальною сумою: 42243,46 грн.

Отже, до клопотання про звільнення від сплати судового збору скаржником не додано достатніх доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Такими доказами можуть слугувати, окрім  наданої довідки органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік, довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Крім того, з огляду на надану довідку про доходи ОСОБА_1 за 2019 рік, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до касаційної скарги на ухвалу суду є меншим ніж 5% розміру річного доходу позивача (0,05*42243,46=2112,173 грн). 

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору за звернення з касаційною скаргою.

Крім того, Верховний Суд наголошує на тому, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia", заява №        26746/05, п.108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб ("Ashingdane v. the United Kingdom", Заява №        8225/78, п. 57).

Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 1 січня 2020 року (на момент звернення з касаційною скаргою) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 за подання касаційної скарги має сплатити: 2102 грн.

Реквізити для сплати судового збору:
УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ЄДРПОУ: 37993783;
банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження і не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання: 1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності; 2) документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі №380/4872/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради, Львівської міської ради   про скасування наказу відмовити.

Визнати неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/4872/20.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/4872/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради, Львівської міської ради   про скасування наказу залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали (в частині подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження) в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду