П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 18 березня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Справа № 22-4170                                         Головуючий у 1-й інстанції: Васильченко О. В.
 Унікальний № 758/1414/17                                                              Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
у с т а н о в и в:
 
У січні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2011 року у розмірі  11 210 грн 26 коп. (а.с.1-2).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що  14 березня 2011 року ОСОБА_1 уклала з позивачем договір № б/н та отримала кредит у розмірі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору.
 
У зв`язку з неналежним виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 31 грудня 2016 року становить 11 210 грн 26 коп., та складається з: 3 221 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 5 679 грн 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510 грн 01 коп. - штраф (процентна складова). 
Заочним рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2011 року у розмірі 3 221 грн 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту, та 1 600 грн. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.
 
Не погодившись з рішенням суду, Крилова О. Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі  (а.с.132-137).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подала. Ураховуючи положення ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається такою, що повідомлена про наявність апеляційної скарги та вікриття апеляційного провадження (а.с.159).
 
В частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»  про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 221 грн. 12 коп., пені у розмірі 1 300 грн. та штрафів у загальному розмірі 1 010 грн. 01 коп. рішення сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається. 
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Крилової О. Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
31 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, шляхом підписання останньою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідно до п. 2.1.1.5.1. Умов та правил, відповідач  зобов`язався погашати заборгованість по кредиту у строки та розмірах, визначених договором.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та належним чином.
ОСОБА_1 в порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року становить 11 210 грн 26 коп., та складається з: 3 221 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 5 679 грн 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 510 грн 01 коп. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту районний суд керувався висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), зокрема, тим, що Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачені проценти за користування кредитом та встановлена відповідальність позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання договору позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
          За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами  ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н 14 березня 2011 року, ОСОБА_1 отримала кредит 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , довідку про умови кредитування, копію паспорту боржника, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунок заборгованості.
У анкеті-заяві ОСОБА_1  підтвердила своїм підписом, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.  Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації умов кредитування у Приватбанку, а також його місцезнаходження. Також своїм підписом ОСОБА_1 надала згоду про те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с.7, зворот).
Також 14 березня 2011 року  ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування - розмір процентів за користування кредитом, у тому числі розмір реальної процентної ставки за місяць, розмір комісій, пені та штрафів,  строки внесення платежів (а.с.8).
 
          Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 ,  між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, з 14 березня 2011 року останній був встановлений кредитний ліміт 300, з 14 березня 2011 року кредитний ліміт був збільшений до 300  грн, з 25 травня 2010 року - збільшений до 400 грн, 25 червня 2011 року збільшений до 500 грн, , 26 червня 2011 року до 500 грн, 22 липня 2011 року до 600 грн, 24 серпня 2011 до 700 грн, 08 січня  2013 року до 2 000 грн, 09 січня 2013 року до 2 000 грн, 18 серпня 2013 року на 3 500 грн, 12 жовтня 2013 року зменшено до 3 320 грн, 17 січня 2020 року зменшенно кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с.89).
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток ОСОБА_1  було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 14 березня 2011 року строком дії до жовтня 2014 року; НОМЕР_2 від 23 жовтня 2012 року строком дії до липня 2016 року; НОМЕР_3 від 22 квітня 2013 року строком дії до жовтня 2016 року (а.с.90).
На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором № б/н від 14 березня 2011 року станом на 31 грудня 2016 року, відповідно до якого заборгованість відповідача  становить 11 210 грн 26 коп., та складається з: 3 221 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 5 679 грн 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 31 грудня 2016 року; 1 300 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 510 грн 01 коп. - штраф (процентна складова). (а.с.3-6).
Розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом є чітким, повним та розгорнутим по періодам платежів. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1  за період з 16 березня 2011 року до 29 лютого 2020 року (а.с.75-88).  Даних на його спростування матеріали справи не містять. 
Разом з тим, як вже встановлено вище, строк кредитування за наданим ОСОБА_1 кредитом закінчився 31 жовтня 2016 року (а.с.90).
Отже правові підстави для стягнення заборгованості, нарахованої за період з листопада 2016 року до 31 грудня 2016 року, відсутні, оскільки  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме, з листопада 2016 року. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору. 
За таких обставин, ураховуючи той факт, що у даному випадку строк кредитування закінчився 31 жовтня 2016 року, стягненню підлягає заборгованість за процентами, яка утворилась станом на 31 жовтня 2016 року, у розмірі 5 001 грн 70 коп. (а.с.6, зворот).
 
При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 14 березня 2011 року (а.с.7) та підписаної позивачем довідки про умови кредитування (а.с.8), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитом.
 Адже, по-перше, із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 14 березня 2011 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на укладання між нею та Банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». По-друге, своїм підписом у довідці про умови кредитування, яка містить конкретні умови кредитування - розмір процентів за користування кредитом, у тому числі розмір реальної процентної ставки за місяць, розмір комісій, пені та штрафів,  строки внесення платежів (а.с.8), відповідач підтвердила свою обізнаність з визначеними довідкою конкретними умовами кредитування.   
Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України. 
З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та наявність підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), оскільки у даному випадку відповідачем було власноручно підписано довідку про умови кредитування кредиткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом і ухвалення нового рішення про часткове задоволення цієї частини позову.
При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову в оскаржуваній частині відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2 643 грн на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги за мінімальною фіксованою ставкою (а. с. 143).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
 
Заочне Подільського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 14 березня 2011 року у розмірі 5 001 грн (п`ять тисяч одна) грн 70 коп. та 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн на відшкодування судових витрат.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома