СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р.                                                                          Справа № 922/3092/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників:
Харківської обласної прокуратури - Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09 жовтня 2020 року;
Харківської міської ради- Лисенко С.Ю., посвідчення № 279;
Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС" - Скворцової І.І., довіреність б/н від 14 травня 2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх. №3449 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі № 922/3092/19 
за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2, м.Харків,
до 1)Харківської міської ради, м.Харків, 
2)Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС", м.Харків,
про скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс", в якому просить суд визнати незаконним та скасувати п.5.1 додатку 1 до рішення 7 сесії 7 скликання Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 06 липня 2016 року №262/16, яким затверджено ТОВ "Перехрестя Плюс" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0422 га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп.Ювілейному, 26 (колишній просп.П`ятдесятиріччя ВЛКСМ).
В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що рішення органу місцевого самоврядування прийнято з порушенням вимог статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України, без проведення земельних торгів.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі №922/3092/19 відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0422 га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп.Ювілейному, 26 не створює будь яких перешкод для подальшої реалізації прав на земельну ділянку Харківською міською радою відповідно до процедури земельних торгів, а оспорюваним пунктом рішення Харківської міської ради не надано ніяких переваг жодній особі для отримання земельної ділянки в користування (оренду). У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що посилання прокурора на те, що оспорюваним пунктом рішення №262/16 від 06 липня 2016 року порушено права громади міста Харкова на отримання орендної плати в більшому розмірі (у випадку якщо б права на оренду земельної ділянки були продані на земельних торгах), є необґрунтованими та передчасними.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з відповідним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що оспорюване рішення безпосередньо порушує інтереси Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, оскільки погодження органом місцевого самоврядування проекту землеустрою в порядку статті 123 Земельного кодексу України є етапом отримання особою земельної ділянки у користування. Погоджуючи проект землеустрою щодо її відведення орган місцевого самоврядування підтверджує дотримання такою особою процедури отримання земельної ділянки у користування, а отже безпосередню можливість передачі визначеної земельної ділянки у відповідне користування.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21 грудня 2020 року у справі №922/3092/19 поновлено заступнику керівника Харківської обласної прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі №922/3092/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі №922/3092/19; призначено справу до розгляду на 25 січня 2021 року о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, які повинні відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові. 
У судове засідання, яке відбулось 25 січня 2021 року, з`явились належні представники сторін.
На початку судового засідання колегія суддів встановила надходження:
-14 січня 2021 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" відзиву на апеляційну скаргу (вх.№404). Однак, в порушення ч. 4   статті 263 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було додано доказів направлення відзиву іншим учасникам справи. У зв`язку з чим колегія суддів залишає його без розгляду в порядку ч.4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України;
-14 січня 2021 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" надійшло клопотання про закриття провадження у справі №922/3092/19 (вх.№405). В обґрунтуванні відповідного клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" зазначає про неможливість розгляду даного спору господарським судом, оскільки спір у даній справі щодо визнання недійсним рішення про погодження проекту землеустрою є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.
12 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" звернулось до Харківської міської ради з листом №11/02-3 від 11.02.2015, в якому просило дозволити розробку проектів відведення земельних ділянок №1 площею 0,2238га, №2 площею 0,2610 га, №3 площею 0,0422 га, кадастрові номери відповідно-6310137500:02:043:0037,6310137500:02:043:0038,6310137500:02:043:0039, по пр.П`ятдесятиріччя СРСР ріг пр. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ у м.Харкові, раніше наданих приватному підприємству "Стратус" (договір оренди землі №7573/05 та №7574/05 от 11 квітня 2005 року) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом і підземним паркінгом, та з подальшою експлуатацією цього об`єкта зі зміною категорії та цільового призначення земельної ділянки.
Пунктом 3.6 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 25 лютого 2015 року № 1848/15, Товариству з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель територіальної громади м.Харкова, в тому числі ділянки №6 площею орієнтовно 0,0422 га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ (теперішня назва - просп.Ювілейний), 26, у м.Харкові.
Згідно з Актом обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки для будівництва об`єкта, затвердженого головним архітектором міста Чечельницьким С.Г. 24.02.2015, спірна земельна ділянка №6 раніше надавалась ПП "Стратус" для будівництва комплексного центру по обслуговування автомобілів з тимчасовою автостоянкою (але не пізніше прийняття об`єкту в експлуатації) та подальшої експлуатації цього об`єкту. Договір оренди землі № 7574/05 від 11 квітня 2005 року зареєстрований за  №7574/05 втратив чинність у зв`язку із закінчення терміну дії. Лист відмова підприємства від права користування земельною ділянкою №11/02 від 11 лютого 2015 року. Площа земельної ділянки складає 0,0422 га.
Відповідно до пункту 3 договору оренди землі № 7574/05 від 11 квітня 2005 року об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці відсутні.
За результатом розгляду проекту землеустрою Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради склало висновок № 3422/0/27-15 від 20 серпня 2015 року, згідно з яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва торгового центру з гіпермаркетом.
В подальшому рішенням 7 сесії 7 скликання Харківської міської ради №262/16 від 06 липня 2016 року "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування", відповідно до пункту 1 якого затверджено документацію із землеустрою для будівництва об`єктів особам, зазначеним у додатках 1,2.
Зокрема, у пункті 5 додатку 1 до вищевказаного рішення визначено, що:
"5. ТОВ "Перехрестя Плюс":
5.1.Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0422га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп. Ювілейному, 26 (колишній просп.П`ятдесятиріччя ВЛКСМ).
5.2.Змінити вид використання земельної ділянки площею 0,0422га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) з "для будівництва комплексного центру по обслуговування автомобілів з тимчасовою автостоянкою та подальшої експлуатації об`єкту" на "для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп.Ювілейному, 26 (колишній просп.П`ятдесятиріччя ВЛКСМ)".
Не погодившись з даним рішенням №262/16 від 06 липня 2016 року, прокурор звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати п.5.1 додатку 1 до рішення 7 сесії 7 скликання Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 06 липня 2016 року №262/16, яким затверджено ТОВ "Перехрестя Плюс" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0422 га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп.Ювілейному, 26 (колишній просп.П`ятдесятиріччя ВЛКСМ).
Прокурор зазначає, що Харківська міська рада, з огляду на приписи статей 125, 134, 135 Земельного кодексу України, не мала законних підстав для надання оспорюваної земельної ділянки TOB "Перехрестя Плюс" для будівництва торгового центру інакше як за результатами проведених земельних торгів. Внаслідок передачі права оренди на земельну ділянку без проведення торгів, громаді міста Харкова наноситься матеріальна шкода (збитки) у вигляді упущеної вигоди. Так, у випадку, якщо би права на земельні ділянки (право власності, оренди) надавались за результатами земельних торгів, то до міського бюджету було би забезпечено надходження більшого обсягу грошових коштів, адже ціна за якою відповідні фізичні та юридичні особи отримують права на земельні ділянки була би тільки початковою на відповідних торгах та могли би суттєво збільшитись.

Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави колегія суддів враховує таке.
Згідно частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.
Відповідно до частини 3 статті 4 даного Кодексу до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Згідно частини 3 статті 53 даного Кодексу у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін, як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява  61517/00, пункт 27).
Водночас, ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15 січня 2009 року, заява 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської асамблеї ради Європи від 27 травня 2003 року 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
За частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, за якою прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Згідно рішення Конституційного Суду України 3-рн/99 від 08 квітня 1999 року під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник, у кожному конкретному випадку, самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У Рішенні "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес". Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний interalia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Також, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів, завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб, національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07 грудня 1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 січня 1986 року).
У Рішенні Конституційного Суду України 4-р(ІІ)/2019 у справі 3-234-2018 зокрема зазначено, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, в т.ч. представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що встановлені законом, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування. Наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Таким чином, виключно на прокурора покладено функцію представництва інтересів держави як одного з дієвих механізмів захисту від порушення її інтересів.
Для представництва у суді інтересів держави, прокурор, за законом, має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й відокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що впиняються у відносинах між ними або з державою.
Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №910/7813/18.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що даний позов подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги ґрунтуються на положеннях статей 116, 123-126, 134, 137 Земельного кодексу України, статей 21, 203, Цивільного кодексу України і статей 23, 24, 53 Закону України "Про прокуратуру" аргументовано недотриманням Харківською міською радою вимог законодавства, що фактично свідчить про незаконність передачі у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕХРЕСТЯ ПЛЮС" земельної ділянки без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону).
Звернення прокурора з даним позовом, спрямоване на припинення незаконної діяльності органу місцевого самоврядування та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами місцевого самоврядування порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві.
Колегія суддів враховує, що дотримання належного економічного регулювання земельних відносин, дотримання органом місцевого самоврядування належного порядку розпорядження земельними ділянками, безпосередньо належить до інтересів держави.
На підставі вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо  наявності  правових підстав для звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладених обставин, з урахуванням поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Перехрестя Плюс" клопотання про закриття провадження у справі №922/3092/19 (вх.№405), колегія суддів враховує таке.
Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування п.5.1 додатку 1 до рішення 7 сесії 7 скликання Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 06 липня 2016 року №262/16, яким затверджено ТОВ "Перехрестя Плюс" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0422 га (кадастровий номер 6310137500:02:043:0039) для будівництва торгового центру з гіпермаркетом, підземним паркінгом по просп.Ювілейному, 26 (колишній просп.П`ятдесятиріччя ВЛКСМ).
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
У частині 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
За змістом частини 3 статті 22 зазначеного Закону місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені у статті 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6); справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 10).
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. 
Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть у тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи спір по суті місцевий господарський суд не врахував, що проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін в орендних правовідносинах.
Відповідний правовий висновок висловлений Великою Палата Верховного суду у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18, від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 19 червня 2018 року у справі № 922/864/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16.
Погодження органом місцевого самоврядування проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого погодження не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі погоджений проект землеустрою не є правовстановлюючим актом. 
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів набуття ТОВ "Перехрестя Плюс" права користування спірною земельною ділянкою (зокрема рішення Харківської міської ради про передання земельної ділянки на праві оренди ТОВ "Перехрестя Плюс", цивільно-правових угод), що свідчить про відсутність речового права у ТОВ "Перехрестя Плюс" щодо такої земельної ділянки.
Отже, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. 
З огляду на наведене  спір у даній справі щодо визнання недійсним рішення про погодження проекту землеустрою є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвалюючи рішення у справі місцевий господарський суд залишив поза увагою, що 1) отримання особою погодження проекту землеустрою не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі погоджений проект землеустрою не є правовстановлюючим актом 2)відсутність доказів набуття ТОВ "Перехрестя Плюс" права користування спірною земельною ділянкою. Вказане призвело до  неправильної оцінки судом першої інстанції характеру спору, а відтак і передчасного розгляду спору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Оскільки спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, колегія суддів закриває провадження у даній справі  в порядку пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України
За таких обставин заявлене ТОВ "Перехрестя Плюс" клопотання про закриття провадження у справі №922/3092/19 (вх.№405) є правомірним та підлягає задоволенню.
Згідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Ураховуючи вищевикладене, зміст апеляційної скарги, апеляційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури підлягає залишенню без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі № 922/3092/19 - скасуванню, а провадження у справі № 922/3092/19 -закриттю.
В силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, п.2, ч.4 ст.275, п.1 п.3 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України  колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2020 року у справі № 922/3092/19 скасувати.
Провадження у справі № 922/3092/19 закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян