ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5891/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                Василенка Я.М.,
                                                                                                     Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця        ОСОБА_1 та Головного управління Держпраці у Львівській області      на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,

   ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладання штрафів прийняті Головним управлінням Держпраці у Львіській області в особі Першого заступника начальника Грицак Олени Олегівни:
- постанова про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                             № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-1 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58; вимоги частини четвертої статті 79 КЗпП; вимоги частини третьої статті 24 КЗпП; ПКМУ № 413 та накладено штраф у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривень до ФОП ОСОБА_1 ;
           -    постанова про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                             № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-2 від 21.03.2019 p., чим порушено вимог частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП; ПКМУ № 413 та накладено штраф у розмірі                375570 (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень до ФОП ОСОБА_1 ;
-          постанова про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                             № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-3 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги частини першої статті 83 КЗпП; частини першої статті 116 КЗпП та накладено штраф у розмірі              12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень до ФОП ОСОБА_1 ;
-          постанова про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                             № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-4 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги частини шостої статті 95 КЗпП, статті 33 ЗУ № 108 та накладено штраф у розмірі 83460 (вісімдесят три тисячі чотириста шістдесят) гривень до ФОП ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що дії Головного управління Держпраці у Львівській області є протиправними, а вищевказані постанови про накладання штрафів підлягають скасуванню, оскільки такі вчинені (прийняті) не у відповідності і з порушенням норм чинного законодавства та без урахування всіх обставин. Висновки інспекційного відвідування є безпідставними, а також процедура його проведення була порушена.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2020 р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову постанова про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-4 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги частини шостої статті 95 КЗпП, статті 33 ЗУ № 108 та накладено штраф у розмірі   83460 (вісімдесят три тисячі чотириста шістдесят) гривень до ФОП ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 24.02.2021.
Надалі, до суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Держпраці у Львівській області, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Львівській області та призначено апеляційні скарги у порядку письмового провадження на 17.03.2021 для їх спільного розгляду.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.02.2019 Головним управлінням Держпраці у Львівській області    було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення його господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
За наслідками вказаного інспекційного відвідування, відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № ЛВ0980/1403/НД від 19.02.2019 та вимога про надання/поновлення документів № ЛВ0980/1403/НД/ПД від 19.02.2019, які отримані позивачем через Укрпошту 23.02.2019. Акт № 1 та вимога підписані інспектором праці Гумен Вікторією Ігорівною.
Позивачем на підставі вимоги були надіслані на адресу відповідача: трудові договори; накази про прийняття на роботу; повідомлення про прийняття (2017-2018); накази про відпустку; штатний розклад (лютий 2017 - лютий 2019); графіки роботи працівників (лютий 2017 - лютий 2019); табелі обліку робочого часу (лютий 2017 - лютий 2019); розрахунково-платіжні відомості по нарахуванню авансу та заробітної плати за (лютий 2017 - лютий 2019); звіти ЄСВ за (лютий 2017 - січень 2019); копія договору оренди.
Надалі, 13.03.2019 позивачем були отримані через Укрпошту від відповідача акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛВ0980/1403/НД/АВ від 06.03.2019 та припис про усунення виявлених порушень № ЛВ0980/1403/АВ/П від 06.03.2019. Акт № 2 та припис підписані інспектором праці Гумен Вікторією Ігорівною.
Не погодившись із висновками, наведеними у актах та припису, позивачем 17.03.2019 подано скаргу на припис про усунення виявлених порушень № ЛВ0980/1403/АВ/П від 06.03.2019.
У подальшому, відповідачем було прийнято:
- постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                                 № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-1 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58; вимоги частини четвертої статті 79 КЗпП; вимоги частини третьої статті 24 КЗпП; ПКМУ № 413 та накладено штраф у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривень;
- постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                                 № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-2 від 21.03.2019, чим порушено вимог частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП; ПКМУ № 413 та накладено штраф у розмірі 375570 (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень;
- постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                                № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-3 від 21.03.2019, чим порушено вимоги частини першої статті 83 КЗпП; частини першої статті 116 КЗпП та накладено штраф у розмірі 12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень;
- постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами                                 № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-4 від 21.03.2019 p., чим порушено вимоги частини шостої статті 95 КЗпП, статті 33 ЗУ № 108 та накладено штраф у розмірі 83460 (вісімдесят три тисячі чотириста шістдесят) гривень.
Позивач не погоджуючись з прийняттям вищезазначених постанов та вважаючи їх необґрунтованим та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а відтак, такими, що підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення від 09.11.2020, виходив з наступного:
-          суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Управлінням було дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу;
-          під час інспекційного відвідування інспекторами праці зафіксовано за виконанням трудової функції трьох осіб, без оформлення з ними трудових відносин;                           ФОП ОСОБА_1 було допущено працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що давало підстави контролюючому органу прийняти постанову про накладення штрафу за вказане порушення;
-          судом встановлено порушення трудового законодавства за позивачем у частині порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, виплата їх не в повному обсязі, та як наслідок, правомірність прийняття оскаржуваного рішення № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-3;
-          крім того, згідно наказу № 01/02/17 від 23.02.2017, ОСОБА_5 з 24.02.2017 прийнято на посаду генерального менеджера (управителя) та наказу № 02/02/17 від 23.02.2017, ОСОБА_6 з 24.02.2017 прийнято на посаду менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі продовольчими товарами, однак, як вбачається з повідомлення про прийняття працівників на роботу в ДФС, таке було сформоване та, відповідно, подане 24.02.2017, а тому, підтверджується факт вчинення об`єктом відвідування порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України (неповідомлення у встановлений строк уповноваженого органу про прийняття працівника на роботу);
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та наявність підстав для скасування постанови про накладання штрафу № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-4 від 21.03.2019, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, оскільки індекс споживчих цін у липні 2017 року не перевищував поріг індексації у розмірі 103%, то у позивача не виникало підстав для проведення індексації заробітної плати працівників.
Доводи апеляційної скарги позивача:
-    інспекційне відвідування проведено без посвідчення (направлення) на перевірку, яке не пред`явлено та не було надіслано позивача, а тому, позивачу не було відомо якими були підстави та предмет інспекційного відвідування;
-   позивача не повідомлено про місце і дату розгляду справи про накладення штрафу;
             -  при проведенні інспекційного відвідування інспектор пред`явив службове посвідчення невстановленій та неуповноваженій особі;
      -          позивачу не було відомо про допуск до роботи осіб без укладання трудових договорів, а можливі незаконні дії інших осіб (хто домовлявся про роботу) не можуть бути покладені в провину саме позивачу;
       -          суд першої інстанції не надав оцінку обставинам невідповідності припису та предмету перевірки.
Доводи апеляційної скарги відповідача:
- судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не заперечується факт
вчинення порушення щодо невиплати індексації заробітної плати, а обставина того,       що позивачем разом з позовною заявою було усунуто порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП, не свідчить про протиправність оскаржуваної постанови;
           - позивач визнав факт не проведення індексації заробітної плати найманим працівникам, а всі його доводи зводились виключно до того, що індексації не є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, а іншим порушенням законодавства про працю. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (надалі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у ч. 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V, порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. п. 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (надалі - Порядок № 295).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
З огляду на вищезазначені обставини, очевидним є те, що предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю, в даному випадку, оформлення трудових відносин з найманими працівниками та дотримання іншого трудового законодавства.
Законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України, визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно з приписами ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 (ратифіковано Законом № 1985-IV (1985-15) від 08.09.2004), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно,  без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби  проходити  на  будь-яке  підприємство,  яке  підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких  приміщень,  які  вони мають  достатні підстави вважати такими,  що підлягають інспекції; та c) здійснювати  будь-який огляд,  перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися  у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці   або   в   присутності   свідків   допитувати роботодавця  або  персонал  підприємства  з будь-яких питань,  які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати  надання  будь-яких книг,  реєстрів або інших документів,  ведення яких приписано національним законодавством  з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам,  і знімати копії з  таких  документів  або  робити  з  них витяги; iii) зобов`язувати  вивішувати  об`яви, які  вимагаються згідно з правовими нормами;            iv) вилучати  або  брати  з  собою  для   аналізу  зразки матеріалів  і речовин,  які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
Відповідно до п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією Держстату та її територіальних органів, ДФС та її територіальних органів, Пенсійного фонду України та його територіальних органів та ін.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку № 295).
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку     № 295).
Під час розгляду спору в суді першої інстанції було досліджено, що 19.02.2019 Управлінням, на підставі п. п. 4 п. 5 Порядку № 295, видано наказ № 0363-П та направлення № 0363 від 19.02.2019, згідно яких, головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Гумен Вікторію Ігорівну, Веліахмедова Бориса Заїдовича , Блажевську Роксолану Богданівну та Мицака Олександра Омеляновича було уповноважено на проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Згідно з ст. 10 Закону України № 877, суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.
19.02.2019 року інспектором праці Гумен В.І. з підстав відсутністю уповноваженої особи складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, яким строк інспекційного відвідування зупинено до 05.03.2019. Крім цього, у зв`язку із наведеним складено вимогу про надання документів від 19.02.2019, якою зобов`язано суб`єкта господарської діяльності до 11.00 години 05.03.2019 надати необхідні документи для проведення заходу державного контролю, які разом із актом про неможливість направлені об`єкту відвідування засобами поштового зв`язку.
Форма акта інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, акту про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування та вимоги про надання/поновлення документів затверджені наказом Міністерства соціальної політики України № 1338 від 18 серпня 2017 року, внесення змін інспекторами праці у форми документів, затверджені наказом № 1338, не передбачено.
Відповідно до п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Згідно з п. 20 Порядку № 295, акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Відповідно до приписів п. 26 Порядку № 295, у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.
Відповідно до п. 21 Порядку № 295, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Отже, надіслання об`єкту відвідування акта інспекційного відвідування і припису про усунення виявлених порушень через відділення поштового зв`язку, у разі неможливості особистого вручення, відповідає вимогам Порядку № 295.
Відповідно до положень п. 14 Порядку № 295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.
З урахуванням наведеного, слідує, що під час проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, уповноважена посадова особа об`єкта відвідування була вправі вимагати від інспекторів праці додержання вимог законодавства, зокрема, в частині пред`явлення службових посвідчень посадових осіб та документів на перевірку.
Згідно з п.п. 2 п. 11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.
За змістом направлення № 0363 від 19.02.2019, предметом заходу визначено дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, а тому, інспекторами праці обґрунтовано перевірялися всі вищевказані питання.
Також, слід врахувати, що до проведення перевірки було допущено відповідних інспекторів, відмова в їх допуску у зв`язку з відсутністю супровідних документів чи порушення законодавства при перевірці не зафіксована, позивач на вимогу інспекторів надав запитувані ними документи, що необхідні для перевірки, тобто, був поінформованим про саме інспекційне відвідування та її предмет, адже надавав обсяг документів по запитуваним питанням. 
Колегія суддів враховуючи наведене, погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що Управлінням було дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу - інспекційного відвідування, а наведені апелянтом (позивачем) доводи не містять у собі достатніх обставин, підтверджених відповідними доказами про допущення перевіряючими порушень процедури інспекційного відвідування.
Щодо постанови про накладення штрафу № JTB0980/J403/НД/АВ/ФС-2, слід звернути увагу на наступне.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що постанова про накладення штрафу               № JTB0980/J403/НД/АВ/ФС-2 була прийнята відповідачем на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яким передбачено відповідальність у виді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.
          Визначення трудового договору міститься у ч. 1 ст. 21 КЗпП України, та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Тобто, в разі вчинення зазначеного правопорушення до відповідальності притягається роботодавець, а не працівник, який здійснював роботу без оформлення належним чином трудових відносин, з огляду на що, важливим під час проведення перевірочних (інспекційних) заходів є дотримання встановленої процедури проведення такого заходу, встановлення особи, яка відповідальна на підприємстві за підбір та допущення кадрів до роботи та безперечно встановлення (фіксація) самого факту порушення - допущення до виконання робіт без належного оформлення працівника. 
Отже, фіксуючи факт порушення трудового законодавства, інспектор має право відібрати покази в особи, яку зафіксовано на об`єкті стосовно його знаходження на ньому, проте з його слів, з огляду на що, колегія суддів вважає, що для притягнення до відповідальності роботодавця, встановлення особи (ідентифікація), яка здійснювала роботу без оформлення не є визначальним, а значення має наявність факту допущення особи до роботи, без належного оформлення трудових відносин.
Як вбачається із змісту складеного за результатами інспекційного відвідування акта інспекційного відвідування ЛВ0980/1403/НД/АВ від 06.03.2019, з метою проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , на підставі направлення, інспекторами праці 19.02.2019 (в перший день інспекційного відвідування) було здійснено вихід за місцем здійснення господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_1 (база відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").
Як вже зазначалось вище, відповідно до п. п. «і» п. «с» ч. 1 ст. 12 Конвенції МОП № 81, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь- яких питань, які стосуються застосування правових норм.
Згідно з нормами ч. 8 ст.4 Закону №877, органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.
Слід зазначити, що долучені матеріали відео-фіксації є належної якості, як зображення так і звук, та містять інформацію щодо обставин проведення інспекційного відвідування, зокрема, підтверджують встановлені інспекторами факти порушень законодавства про працю.
Відтак, під час інспекційного відвідування інспекторами праці зафіксовано за виконанням трудової функції трьох осіб: ОСОБА_2 (за виконанням трудової функції у приготування вареників), яка пояснила, що станом на день проведення інспекційного відвідування жодних договорів з нею не укладали та повідомила, що працює у даному відпочинковому комплексі більше пів року. ОСОБА_3 (покоївка) з письмових пояснень якої встановлено, що станом на день проведення інспекційного відвідування жодних договорів з нею не укладали та повідомила, що працює на базі відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з графіком роботи з 08:00 до 19:00, про роботу домовлялась з ОСОБА_5 . ОСОБА_4 (покоївка) з усних пояснень якої встановлено, що станом на день проведення інспекційного відвідування жодних договорів з нею не укладали та повідомила, що працює на базі відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з графіком роботи з 08:00 до 19:00, що підтверджуються матеріали відео фіксації зробленої під час проведення контролюючого заходу та долучені до матеріалів здійсненого інспекційного відвідування.
У частині посилань щодо того, що в усних і письмових поясненнях вказані особи повідомили, що домовлялися про роботу з ОСОБА_5 , а тому, позивач не здійснював порушення закону, адже не уповноважував його на прийом на роботу даних осіб, та, відповідно, не може нести відповідальність за дії іншої особи, на переконання колегії суддів, такі твердження є безпідставними, адже, відповідно до наданого в ході проведення інспекційного відвідування штатного розкладу від 01.02.2019, у позивача наявні посади генерального менеджера (управителя) та менеджера (управителя). Згідно наказу № 2/03/18 від 30.03.2018 - ОСОБА_5 прийнятий на посаду генерального менеджера (управителя), з ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 укладено трудовий договір у письмовій формі від 01.04.2018. Оскільки за виконанням трудової функції на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - фактичним місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 було зафіксовано трьох зазначених вище осіб, котрі вказали, що про роботу домовлялися з управителем ОСОБА_5 і щодо яких не було надано підтверджуючих документів про укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, то інспектором обґрунтовано виявлено і зафіксовано порушення вимог чинного законодавства. Крім того, позивач має бути обізнаний про стан господарської діяльності та має змогу здійснювати контроль за поточними справами на підприємстві. 
Таким чином, 11.04.2019 року ФОП ОСОБА_1 було допущено працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Наведені висновки суду першої інстанції є цілком обґрунтованими та знаходять своє підтвердження.
Щодо постанови про накладення штрафу № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-3, колегія суддів враховує, що дана постанова була прийнята Управлінням на підставі абзацу третього ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яким передбачено відповідальність у виді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Так, під час інспекційного відвідування проведеного у позивача було встановлено порушення вимог ч. 1 ст.83 КЗпП України, ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника             ОСОБА_5 , з останнім не проведено виплату компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у день звільнення.
Відповідно до норм ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
При цьому, у матеріалах справи наявна платіжна відомість від 19.03.2019, відповідно до якої, вбачається виплата заробітної та компенсації за невикористану відпустку за липень-грудень 2017 року ОСОБА_5 в розмірі 270,81 грн, однак, відповідно трудового договору № 1/02/17, трудовий договір між позивачем та ОСОБА_5 розірваний 31.10.2017 за угодою сторін, в відтак, вбачається порушення трудового законодавства за позивачем, та, як наслідок, правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-3.
Щодо постанови про накладення штрафу № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-1, то, відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно положень постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 p., повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску, за формою згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
За змістом ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
          За наведених обставин, та аналізом норм ч. 2 ст. 265 КЗпП України, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що оформлення трудового договору значно ширше поняття ніж його укладення та включає: укладення трудового договору, видання відповідного наказу чи розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, оскільки саме за наявності одночасно цих умов, як зазначено в статті 24 КЗпП дозволений фактичний допуск працівника до роботи.
Порядком повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затвердженим постановою КМУ № 413 від 17 червня 2015 року установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
Тож, дата наказу про прийняття працівника на роботу та дата початку роботи працівника (дати в колонках 8 і 9) не співпадають.
Згідно наданого в ході інспекційного відвідування наказу № 01/02/17 від 23.02.2017,           ОСОБА_5 з 24.02.2017 прийнято на посаду генерального менеджера (управителя) та наказу № 02/02/17 від 23.02.2017, ОСОБА_6 з 24.02.2017 прийнято на посаду менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі продовольчими товарами , однак, як вбачається з повідомлення про прийняття працівників на роботу в ДФС, таке було сформоване та, відповідно, подане 24.02.2017 року.
Наведеним підтверджується факт вчинення об`єктом відвідування порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Висновки суду першої інстанції в цій частині позовних вимог є правильними.
Щодо постанови про накладання штрафу № ЛВ0980/1403/НД/АВ/ФС-4 від 21.03.2019, чим порушено вимоги частини шостої статті 95 КЗпП, статті 33 Закону України № 108 та накладено штраф у розмірі 83460 гривень до ФОП ОСОБА_1 , варто наголосити на наступному. 
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі по тексту - Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених          Конституцією України          гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
За нормами ст. 2 Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений          Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078          (надалі по тексту - Порядок № 1078).
Згідно із пунктом 11 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування          Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Слід врахувати інформацію, розміщену на офіційному сайті «Урядовий Кур`єр» за посиланням - (https://ukurier.gov.ua/uk/articles/category/indeks-inflyaciyi/?page=3), згідно якої,  індекс споживчих цін на 2017 рік становить: січень - 101,1; лютий - 101,0; березень - 101,8; квітень - 100,9; травень - 101,3; червень - 101,6: липень - 100,2; серпень - 99, 9; вересень - 102,0; жовтень - 101,2; листопад - 100,9, грудень - 101,0.
Відповідно до постанови про накладення штрафу на позивача накладено штрафу, оскільки останнім індексація не виплачувалась за період з липня місяця 2017 року по грудень 2017 року.       (а.с. 37)
З урахуванням наведеного, оскільки індекс споживчих цін у липні 2017 року не перевищував поріг індексації у розмірі 103%, то у позивача не виникало підстав для проведення індексації заробітної плати працівників, до того ж, зворотнього відповідачем не доведено та не надано підтверджень і під час розгляду апеляційної скарги в цій частині. 
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивач визнав вказане порушення та самостійно його виправив, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було встановлено за офіційними даними відсутність перевищення за період з липня 2017 року по грудень 2017 року порогу 103%, а тому, і відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за вказане порушення. Здійснюючи посилання на наявність у позивача обов`язку провести починаючи з липня 2017 року індексацію заробітної плати найманим працівникам, апелянт (відповідач), з урахуванням висновків суду першої інстанції в цій частині, так і не надав жодних доказів на спростування встановлених судом обставин. Тож, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не підтвердились. 
Відповідно до абзацу першого п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Згідно з абзацом другим цього ж пункту підставою для накладення штрафу є, зокрема, акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
У відповідності до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Згідно з п. 4 Порядку № 509, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Відповідно до п. 5 Порядку № 509, у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Згідно з п. 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до п. 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2019 першим заступником начальника Управління було прийнято рішення № ЛВ0980/1403/НД/АВ про призначення до розгляду справи про накладення штрафу у ФОП ОСОБА_1 на 21.03.2019. (а.с. 133)
Листом від 14.03.2019 № 184/2/11-39, позивачу було скеровано виклик на розгляд справи на 21.03.2019 о 15:00, що підтверджується службовим чеком (Укрпошта експрес, лист з оголошеною цінністю). (а.с. 135)
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Управлінням було дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу та процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на зміст припису відповідача та неузгодженість його з предметом перевірки, колегія суддів останні не приймає до уваги, оскільки предметом спору у цій справі є постанови про накладення штрафів, а припис позивачем не оскаржується.
У частині посилань позивача на практику Верховного Суду в справах № 813/3415/18,                № К/9901/30671/19, колегія суддів зазначає, що вказані висновки суду касаційної інстанції були зроблені при інших обставинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України, встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають достатніх підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційній скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення від 09.11.2020 слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
   
  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Держпраці у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                 О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                              Я.М. Василенко
                                                                                                            
                                                                                                                  В.В. Кузьменко