Дата документу 26.01.2021 Справа № 336/4906/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/4906/20        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/350/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 17 вересня 2004 року по 27 липня 2015 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2017 року.
За період з 30 жовтня 2017 року по липень 2018 року відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим на початок серпня 2018 року виникла заборгованість із аліментів в сумі 18718,90 грн.
Згідно з розрахунком розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 22011,53 грн.
На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 18718,90 грн., що становить 100 відсотків заборгованості, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2017 року по липень 2018 року в загальній сумі 5649,17 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірний розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що заборгованість по складі аліментів виникла через його перебування за кордоном за період з 28 вересня 2017 року по 04 червня 2018 року, доводи апеляційної скарги про неврахування висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, є безпідставними.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 16 грудня 2015 року. 

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо та обмежується лише кількістю днів у цьому місяці, без урахування кількості днів до моменту фактичної виплати аліментів.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 (провадження № 61-14237св19).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2004 року, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2015 року (а.с.17-18).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає з позивачем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

30 листопада 2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист №336/6143/17.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 09 липня 2020 року за період з листопада 2017 року по 31 липня 2018 року розмір заборгованості  ОСОБА_2  складає 18718,90 грн., заборгованість була погашена в серпні 2018 року (а.с.10-11).

Розрахунок державного виконавця про наявний розмір заборгованості за аліментами боржником ОСОБА_2 не оскаржувався в установленому законом порядку.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак, відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Посилання відповідача на перебування за кордоном не є поважною причиною несплати аліментів, оскільки утримання дитини є обов`язком батьків.

Таким чином, сума заборгованості зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 набула право на стягнення з відповідача неустойки.

ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період часу з листопада 2017 року по липень 2018 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів точної дати погашення ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, в розрахунку державного виконавця зазначений лише місяць – серпень 2018 року, в позовній заяві в якості дати сплати заборгованості по аліментам ОСОБА_1 визначено 01 серпня 2018 року, відповідач не заперечував проти вказаної дати, власного розрахунку не надав, колегія суддів дійшла висновку про можливість врахування при перерахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в якості дати погашення заборгованості – 01 серпня 2018 року.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з розрахунком ОСОБА_1 , оскільки він виконаний з включенням до строку дня виконання зобов`язання.

За матеріалами справи головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ілюшкіною А.Є. було здійснено розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів за спірний період.

Так, з розрахунку Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за період з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року вбачається, що за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів: на початок листопада 2017 року – 112,40 грн.

за листопад 2017 року – 1831,50 грн.; за грудень 2017 року – 2076,25 грн.; за січень 2018 року – 1987,25 грн.; за лютий 2018 року - 1899,75 грн.; за березень 2018 року - 2084 грн.; за квітень 2018 року – 2119,50 грн.; за травень 2018 року – 2414,25 грн.; за червень 2018 року – 2230,75 грн.; за липень 2018 року – 2236,25 грн. 

Виходячи з наведених обставин та враховуючи сплату заборгованості в серпні 2018 року в сумі 20969 грн., пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів за спірний період розраховується наступним чином:
- листопад 2017 року – нараховується за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року (243 дні прострочення) на суму 1831,50 грн. та дорівнює 4450,55 грн.;
- грудень 2017 року – нараховується за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року (212 днів прострочення) на суму 2076,25 грн. та дорівнює 4401,65 грн.;
- січень 2018 року – нараховується за період з 01.02.2018 року по 31.07.2018 року (181 день прострочення) на суму 1987,25 грн. та дорівнює 3596,92 грн.;
- лютий 2018 року – нараховується за період з 01.03.2018 року по 31.07.2018 року (153 дні прострочення) на суму 1899,75 грн. та дорівнює 2906,62 грн.;
- березень 2018 року – нараховується за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року (122 дні прострочення) на суму 2084 грн. та дорівнює 2542,48 грн.;
- квітень 2018 року – нараховується за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року (92 дні прострочення) на суму 2119,50 грн. та дорівнює 1949,94 грн.;
- травень 2018 року – нараховується за період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року (61 день прострочення) на суму 2141,25 грн. та дорівнює 1306,16 грн.;
- червень 2018 року – нараховується за період з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року (31 день прострочення) на суму 2230,75 грн. та дорівнює 691,53 грн.;

Загальний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів складається з сум розмірів пені, обчислених за кожним місячним (періодичним) платежем, та становить 21845,85 грн.

В той же час, відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості по аліментам.

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за період до липня 2018 року включно, а станом на 31 липня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становила 18718,90 грн., наявні підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягнення з відповідача до стовідсоткового розміру заборгованості по аліментам станом на 31 липня 2018 року – 18718,90 грн.

З огляду на зазначене, згідно з п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 18718,90 грн.

Судом першої інстанції також вирішувались вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн., в задоволенні якої судом першої інстанції було відмовлено.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не містять доводів щодо незгоди з рішенням суду і частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, рішення суду в цій частині не переглядається.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у цій справі в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасувати та прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2017 року по липень 2018 року в розмірі 18718 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 90 копійок.
Рішення суду в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова