Постанова
Іменем України
09 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 552/7123/17
провадження № 51-5493км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020050410000412 від 13 лютого 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого 
ОСОБА_6 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від  13 липня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 вересня 
2020 року щодо останнього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2020  року, залишеним без зміни ухвалою Донецького апеляційного суду від  22  вересня 2020 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджено за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дітей, що відбулося за таких обставин.
Згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 20 лютого 2016 року ОСОБА_6 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей: доньки – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  сина – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову (02 лютого 2016 року) і до досягнення дітьми повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з 14 листопада 2031 року до 07 листопада 2033 року стягнення проводити у розмірі 1/4 частини на утримання сина ОСОБА_11 .
Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2019 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт на строк 120 годин, а 18 вересня 2019 року його було знято з обліку Покровського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області у зв`язку з відбуттям призначеної кількості годин суспільно-корисних робіт.
Однак, відповідних висновків ОСОБА_6 не зробив та, будучи неодноразово попередженим державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного управління Міністерства юстиції про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів (18 вересня 2019 року, 15 січня та 24 лютого 2020 року), з 19 вересня 2019 року по 24 лютого 2020  року, будучи фізично здоровим, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, умисно тривалий час ніде не працював, заходів по працевлаштуванню не приймав, у  Покровський міський центр зайнятості не звертався, не бажаючи займатися суспільно-корисною працею та заробляти кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_10 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільної матеріальної допомоги не надавав, у їх вихованні участі не брав, не забезпечував продуктами харчування, одягом, іншими речами (насамперед першої необхідності), іншу матеріальну допомогу на користь дітей не надавав, чим злісно ухилявся від сплати аліментів.
Унаслідок таких зловмисних дій ОСОБА_6 у період часу з 19 вересня 2019 року по 24 лютого 2020 року утворилася заборгованість зі сплати останнім аліментів на  утримання двох дітей у розмірі 25 555,45 грн, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник у своїй касаційній скарзі просить скасувати оскаржувані судові рішення та  призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення кримінального-процесуального закону. При цьому захисник стверджує, що такі істотні порушення кримінального процесуального закону полягали у порушенні принципу безпосередності дослідження доказів судом під час судового провадження, а також у тому, що докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, є недопустимими, оскільки є копіями, а не оригіналами документів.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й  процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та  апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.
При касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваних судових рішень, місцевий суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у злісному ухиленню від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дітей на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у провадженні з точки зору їх належності, допустимості, логічності та взаємозв`язку. 
Так, у ході судового провадження засуджений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 164 КК України, визнав повністю. 
При цьому місцевий  суд  проаналізував  і  належним  чином оцінив показання потерпілої ОСОБА_8 . 
Показання вказаної особи місцевий суд правильно визнав об`єктивними й  обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року (справа № 235/772/16-ц; провадження № 2\235\628\16) про зобов`язання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), постанові Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2019 року (визнання винним ОСОБА_6 за ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дітей до покарання у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин), попередженнях державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного управління Міністерства юстиції від 10 вересня 2019 року, 15 січня 2020 року та 24 лютого 2020 року про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, а також даними, що містяться у довідці-розрахунку, виданої Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби від 24 лютого 2020 року № 15.18-15445 (заборгованість зі сплати аліментів   ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8  на   утримання неповнолітніх доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період часу з 19 вересня 2019 року  по 24 лютого 2020 року складає 25 555,45 грн).
Доводи захисника в касаційній скарзі про те, що докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, є недопустимими, оскільки є копіями, а не оригіналами документів, колегія суддів вважає безпідставними.
Частини 1 та 2 статті 99 КПК України передбачають, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; висновки ревізій та акти перевірок.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 вказаного Кодексу, сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа – його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Як убачається із матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_8 під час досудового розслідування надала слідчій ОСОБА_12 , яка  здійснювала досудове розслідування цього провадження, документи, зокрема: рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року (справа № 235/772/16-ц) та постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2019 року. При цьому із вказаних документів було зроблено фотокопії, які надалі було завірено слідчою та долучено до матеріалів провадження.
До того ж колегія суддів бере до уваги, що вказані судові рішення містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вказує на їх достовірність. 
Крім того, із наявного в матеріалах провадження листа вбачається, що слідчою ОСОБА_12 було витребувано із Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби міжрегіонального Східного управління Міністерства юстиції у  м. Харкові матеріали виконавчого провадження щодо ОСОБА_6 , зокрема: попереджень державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного управління Міністерства юстиції від 10 вересня 2019 року, 15 січня 2020 року та 24 лютого 2020 року про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Із вказаних документів також було зроблено фотокопії, які надалі було завірено слідчою та долучено до матеріалів провадження (т. 1, а. к. п. 19).
Довідка-розрахунок від 24 лютого 2020 року № 15.18-15445, яка  міститься у матеріалах провадження, є оригіналом вказаного документа (т. 1, а. к. п. 67).
У судовому засіданні після оголошення письмових доказів сторони обвинувачення, у тому числі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року (справа 235/772/16-ц; провадження № 2\235\628\16), постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2019 року та попереджень  державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного управління Міністерства юстиції, учасники судового провадження не заперечували достовірність фактів, які були наведені у цих документах. 
При цьому, як видно з провадження, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, у тому числі з вищевказаними документами, засуджений ОСОБА_6 не порушував питання про їх недостовірність. Також засуджений відмовився від участі захисника під час досудового слідства. 
Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних стосовно того, що під час збирання (формування) та процесуального закріплення доказів були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону та дані, котрі б давали підстави вважати недостовірними чи недопустимими зібрані у провадженні докази.
Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги сторони захисту про  істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону в частині порушення принципу безпосередності дослідження письмових доказів.
Згідно із ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Відповідно до ч. 1 ст. 358 вказаного Кодексу протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності – також іншим учасникам кримінального провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд дотримався вищевказаних вимог процесуального закону для забезпечення принципу безпосередності дослідження доказів.
Так, як убачається з технічного запису судового засідання від 06 липня 2020 року, під  час судового засідання письмові докази, на які місцевий суд послався в  обвинувальному вироку, були оголошені прокурором та головуючим суддею із посиланням на відповідні аркуші кримінального провадження.  
Разом із цим положеннями ч. 1 ст. 358 КПК України не визначено певної особи, яка має оголосити письмові докази у судовому засіданні, вищезазначені письмові докази були оголошені в судовому засіданні, учасники судового провадження мали можливість із  ними ознайомитися, а отже порушення порядку дослідження доказів у даному випадку колегія суддів касаційної інстанції не  вбачає, так як і не вбачає підстав для визнання цих письмових доказів недопустимими.
Аналогічні доводи, які вказані у касаційній скарзі захисника, були наведені в  її  апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх  безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів не встановила підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 
2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 вересня 
2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                                ОСОБА_3