ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/432/20  Номер провадження 22-ц/814/54/21	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Кальник А. М.
розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»
на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 квітня 2020 року у складі судді Колотієвського О. О.
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача послуг та відшкодування майнової і моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача ПрАТ СК «ВУСО» на суму стягнення - 607 847,02 грн, що містяться:
- в Акціонерному товаристві «ТАСКОМБАНК» на поточному рахунку № НОМЕР_1 ;
- в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на поточних рахунках: № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ;
- в ТВБВ №10026/0119 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на поточному рахунку № НОМЕР_10 .
Заяву мотивовано необхідністю вжиття заходів забезпечення позову з метою захисту його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісний дій з боку відповідача.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. 
Накладено арешт на грошові кошти відповідача ПрАТ СК «ВУСО» на суму стягнення, а саме 607 847, 02 грн, що містяться:
- в Акціонерному товаристві «ТАСКОМБАНК» на поточному рахунку № НОМЕР_1 ;
- в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на поточних рахунках: № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ;
- в ТВБВ №10026/0119 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на поточному рахунку № НОМЕР_10 .
Копію ухвали направлено сторонам по справі для інформування та для виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ (03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15).
Допущено ухвалу до негайного виконання.
Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Не погодившись з даною ухвалою, представник ПрАТ «СК «ВУСО» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг та відшкодування майнової і моральної шкоди на загальну суму 607847,02 грн.
В обґрунтування позову вказував, що 27.03.2019 він оформив страховий продукт термінове КАСКО на належний йому на праві власності автомобіль Маzdа, державний номерний знак НОМЕР_11 , на підтвердження якого додав до заяви копії договору страхування № 6МZSKRЗ від 27.03.2019 та електронного полісу №118380591, оригінали яких знаходяться у відповідача.
Строк дії вищезазначеного договору страхування № 6МZSKRЗ від 27.03.2019 встановлений з 13.04.2019 по 12.04.2020, згідно з умовами страхування страхова сума на одного потерпілого становить - 200 тис грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 100 тис грн за шкоду, заподіяну майну, розмір франшизи - 0,00 грн.
08 листопада 2019 року о 16 годині 49 хвилин стався страховий випадок - ДТП за участю автомобіля ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_12 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем Маzdа, державний номерний знак НОМЕР_11 , внаслідок чого позивачу було завдано матеріального збитку, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 193, складеного 20.11.2019 судовим експертом Сумцовим С. С., становить 206 287,98 грн. 
Своїх зобов`язань за договором страхування щодо виплати страхового відшкодування в сумі 100 тис грн відповідач не виконав, що спричинило заподіяння позивачеві моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 50 000,00 грн. 
Ухвалюючи про забезпечення вказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та дійшов висновку про необхідність накладення арешту на кошти відповідача на суму стягнення, вважаючи такий захід забезпечення позову належним та співмірним із заявленими позовними вимогами.
Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції погодитись не може, зважаючи на таке.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують обґрунтовані побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Згідно із пунктами 1, 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». 
Вирішуючи питання про забезпечення позову ОСОБА_1 , що ґрунтується на правовідносинах, які випливають з договору страхування, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. 
Страховий фонд є матеріальною гарантією захисту прав страхувальників у разі настання страхового випадку.
Статтею 30 Закону визначено умови забезпечення платоспроможності страховиків:  наявність сплаченого статутного фонду для страховиків-резидентів або гарантійного депозиту для філій страховиків-нерезидентів та наявності гарантійного фонду страховика; створення страхових резервів, достатніх для майбутніх виплат страхових сум і страхових відшкодувань; перевищення фактичного запасу платоспроможності страховика над розрахунковим нормативним запасом платоспроможності. 
Мінімальний розмір статутного фонду (гарантійного депозиту) страховика, який займається видами страхування іншими, ніж страхування життя, встановлюється у сумі, еквівалентній 1 млн євро, а страховика, який займається страхуванням життя, 10 млн євро за валютним обмінним курсом валюти України.
До гарантійного фонду страховика належить додатковий та резервний капітал, а також сума нерозподіленого прибутку.
З метою дотримання вимог законодавства України про страхування, ефективного розвитку страхових послуг, запобігання неплатоспроможності страховиків та захисту інтересів страхувальників за страховою діяльністю в Україні здійснюється державний нагляд Уповноваженим органом та його органами на місцях.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на поточні банківських рахунки страховика - ПрАТ «СК «ВУСО», суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття таких заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не встановив імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів та не забезпечив збалансованості інтересів сторін та запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.
Оскільки наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди по справі не встановлено, заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити.
Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 квітня 2020 року - скасувати та ухвалити з цього питання нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача послуг та відшкодування майнової і моральної шкоди - вімовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

               О. В. Прядкіна