ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1995/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф., 

секретар судового засідання Бебик А.М.,

за участю представників сторін:
від АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  -  не з`явився, 
від ПП Компанії «КЛІН ЛАЙН» -  не з`явився, 
від  ОСОБА_1 - Ковальчук Д.Ю. (адвокат), 
від ОСОБА_2 - Ковальчук Д.Ю. (адвокат), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 року (суддя Лічман Л.В.)
за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
до:  Приватного підприємства Компанії «КЛІН ЛАЙН»
       ОСОБА_1 
       ОСОБА_2 
про солідарне стягнення 1 361, 67 доларів США,-     
 
ВСТАНОВИЛА:

В липні 2020 року Банк (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до ПП Компанії «КЛІН ЛАЙН» (далі - компанія), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом за період з 11.06.2017 по 11.06.2020 року в розмірі 1  361,67 доларів США.
Позов обґрунтований тим, що на підставі кредитного договору Банк надав Компанії кредит у розмірі 64  000,00 доларів США. За виконання Компанією своїх обов`язків за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 , також між Банком та ОСОБА_2 були укладені договори поруки. 
Крім цього, позивач зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська солідарно стягнуто з відповідачів на користь Банку заборгованість за Кредитним договором. Після набрання законної сили вказаного рішення протягом періоду з 30.06.2011 по 03.08.2012 мали місце часткові погашення заборгованості за тілом кредиту і станом на дату подачі даного позову ця сума відповідачами в повному обсязі не сплачена, у зв`язку з цим, Банк нарахував на суму простроченого боргу  за тілом кредиту 3% річних та з відповідним позовом звернувся до суду. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивовано  тим, що борг, на який Банком нараховано 3% річних за період прострочення з 11.06.2017 по 11.06.2020, станом на 21.06.2013 погашено у повному обсязі, про що Банк обізнаний та визнає в тексті позовної заяви, поданої до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №199/12239/13-ц для стягнення заборгованості за інший період.
Не погоджуючись з рішення господарського суду, Банк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність заборгованості підтверджується належними доказами у справі, а саме  випискою по рахунку. 
Апелянт вважає, що відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не  призначались, а отже факт наявності заборгованості жодним чином не спростований.
Також, скаржник зазначає, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-4356/2010 ухвалено 23.12.2010, позовні вимоги пред`явлено станом на 23.06.2009, позовні вимоги розраховані станом на 15.05.2009, справа розглядалась судом понад один рік, протягом якого відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті. Крім цього, наявність рішення суду про стягнення заборгованості станом на 15.05.2009 не спростовує факту наявності заборгованості за період з 11.06.2017 по 11.06.2020. 
Крім цього, Банк в апеляційній скарзі зазначив, що заборгованість за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з відповідачів повністю лише у 2013 році, що підтверджується постановою державного виконавця від 21.06.2013 про закінчення виконавчого провадження №26737003 з примусового виконання виконавчого листа №2-4356/2010, виданого 17.01.2011. 
18.02.2021 до суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними, у зв`язку з чим, просять суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Представники АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПП Компанії «КЛІН ЛАЙН»  в судове засідання 10.03.2021 не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте своїми правами відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України не скористались. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.
В судовому засіданні 10.03.2021 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2  надав пояснення, в яких заперечував проти апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
          З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2010 по справі № 2-4356/2010 стягнуто солідарно з ПП Компанії «КЛІН ЛАЙН», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором станом на 15.05.2009 в розмірі 155 406,39 грн., що еквівалентно 20 385,18 дол. США.
Посилаючись на прострочення відповідачами виконання зобов`язання зі сплати 15  106,49 доларів США (на виконання рішення суду), Банк просить стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми, згідно з ст. 625 ЦК України.
Визначення поняття зобов`язання міститься в ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Водночас, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з останнього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська  від 01.12.2014 у справі №199/12239/13-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 15.05.2009 року  (що є еквівалентом 20 385,18 дол.  США). Дана сума була в повному обсязі погашена боржником, що підтверджується постановою  про закінчення виконавчого провадження від 21.06.2013 року та не заперечується Банком. Також, Амур-Нижньодніпровським районним судом встановив як припинення основного зобов`язання, так і припинення поруки згідно зі ст.ст. 599, 549 ЦК України відповідно. 
Частиною 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судова колегія також враховує, що Банк не заперечує і в апеляційній скарзі, що сума боргу була сплачена відповідачами в повному Банку ще у 2013 році, у зв`язку з цим, відсутні підстави для нарахування 3% річних за період з 11.06.2017 по 11.06.2020.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що наявність заборгованості відповідачів перед Банком підтверджується випискою по рахунку, оскільки відповідно до виписки з рахунку за період з 29.11.2013 по 11.06.2020 вбачається, що 15  106,49 дол. США призначення платежу, мовою оригіналу: «Списание кредита согласно протокола» (т. 1, а.с. 30). Отже, Банком не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем. 
Доводи апеляційної скарги що відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, спростовується матеріалами справи та у суду відсутня необхідність призначення по справі  судово-економічні експертизи, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду останньої по суті та прийняття відповідного рішення. 
Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на апелянта відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 року - без змін. 
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 11.03.2021.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Разюк Г.П.

                                                                                                              Савицький Я.Ф.