Справа № 465/761/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3053/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.
розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 17 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за несплату аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

       13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) по заборгованості за несплату аліментів в сумі 37356,50 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість грн. п`ятдесят коп.) грн. 
       Позов обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_3  було укладено шлюб, який рішеннямФранківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року розірвано. Сторони є батьками двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Франківського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області у зв`язку з невиконанням такого в добровільному порядку зі сторони боржника. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №57161814 від 04.10.2018 року заборгованість боржника по аліментах станом на 14.04.2016 року становить 37356,50 грн. Зазначену заборгованість сплачено відповідачем лише в жовтні 2018 року. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що ОСОБА_3 в добровільному порядку аліменти згідно рішення суду не сплачувались ,станом на 14.04.2016 року заборгованість за аліментами становила 37356,50 грн, а отже наявні підстави для стягнення з відповідача пені за період з 01.02.2018 року по 04.10.2018 року, що відповідає сумі заборгованості, що становить 37356,50 грн. Просила позов задоволити.
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за несплату аліментів в сумі 37356 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість ) грн. 50 коп. відмовлено. 
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2014р. і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Вважає, що у зв`язку з невиконанням зазначеного рішення суду в добровільному порядку, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату аліментів, що передбачено ст. 196 СК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував практику Європейського Суду, згідно якої неможливість для особи домогтися виконання рішення, винесеного на її користь протягом тривалого часу становить втручання у право на мирне володіння майном та є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу до неї, за що держава несе відповідальність. Враховуючи, що відповідачу було відомо про ухвалене рішення про стягнення з нього аліментів, яке він свідомо у добровільному порядку не виконував, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 вини, як складового елементу для застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України у вигляді стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
       Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
       Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 зазначеної норми закону вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Відповідно до статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості лише у разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.
       Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин.
       Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
       Системний аналіз статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. 
       На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з не залежних від нього причин.
       Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. 
       Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного, викладеному в ухвалі 24 червня 2020 року у справі № 661/905/19. 
       Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
       Судом встановлено, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року у цивільній справі №465/147/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
        ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.
       Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року у цивільній справі №465/7591/14-ц, з відповідача  ОСОБА_3 на користь позивача  ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
       Судом встановлено, що відповідачем у 2019 роцідобровільно виконувалося рішення суду про стягнення аліментів та переховувались кошти позивачу, але остання повертала їх, що підтверджується копіями квитанції (а.с.56 - 59) та поясненнями сторін. 
       08 червня 2015 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 17 березня 2015 року.
       06.09.2018 року ОСОБА_1 пред`явила до Франківського відділу Державної виконавчої служби міста Львів виконавчий лист, виданий на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2015 року (а.с.110).
       10 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Л/о Костів О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57161814 за виконавчим листом №465/7591/14-ц, виданим 08.06.2015 року.
       18 жовтня 2018 року боржником на рахунок Франківського ВДВС м. Львова перераховано кошти в сумі 37 356 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 50 коп. з призначенням платежу «погашення заборгованості по аліментах ВП №57161814 від ОСОБА_3 », що підтверджується копією квитанції № ПН 2752 від 18 жовтня 2018 року (а.с. 42).
       22 жовтня 2018 року позивачу ОСОБА_1 виконавцем скеровано вимогу повідомити реквізити для перерахування коштів, стягнутих на її користь по виконавчому листу №№465/7591/14-ц, виданому 08.06.2015 року.
       30 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Л/о Костів О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57161814 за виконавчим листом №465/7591/14-ц, виданим 08.06.2015 року, у зв`язку з його виконанням.
       26 лютого 2019 року державним виконавем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №57161814 у зв`язку зі скасуванням ухвалою Фпанківського районного суду від 28.12.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2018 року.
       Згідно розрахунку заборгованості від 26 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментах становить 36 746 (тридцять шість тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп.
       28 лютого 2019 року на рахунок отримувача Ляльки Л.В. від ОСОБА_3 надійшла сума заборгованості по аліментах в розмірі 36 746 (тридцять шість тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп за період з 01.05.2016 року по 31.01.2019 року, що підверджується копією квитанції (а.с. 66).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача щодо несплати заборгованості по аліментах в період з  01.02.2018 року по 04.10.2018 рокувідсутня; заборгованість по аліментах виникла внаслідок непред`явлення стягувачем ОСОБА_1 виконавчого листа про стягненян аліментів до примусового виконання та неотримання нею коштів, сплачених ОСОБА_3 в добровільному порядку поза межами виконачого провадження.
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повінстю.
       Як вбачається з матеріалів справи, матеріалів виконавчого провадження, відповідачем своєчасно виплачена заборгованість по сплаті аліментів одразу, коли йому стало відомо про наявність такої. 
       Позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не надано належних доказів на підтвердження наявності вини боржника ОСОБА_3  у простроченні сплати ним аліментів в період з  01.02.2018 року по 04.10.2018 року.
       Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.     
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. 
       Враховуючи наведене, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі є дата складення повного тексту постанови –25 лютого 2021 року.

       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 17 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий: Крайник Н.П. 

Судді:        Ванівський О.М.

                                                                                 Шеремета Н.О.