ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року                                                                    Справа № 918/864/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. ,  суддя Миханюк М.В. 

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. (повний текст - 28.12.2020р.) у справі №918/864/20 (суддя Качур А.М.) 
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"   
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Самгаз"  
про стягнення 11843827,80 грн

за участі представників:
позивача - Янкевич Л.Д., ордер №КВ18359 від 15.02.21р.,
відповідача - Будній М.М., паспорт № НОМЕР_1 від 16.09.05р.,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 відмовлено у позові Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Самгаз" про стягнення 11843827,80 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою. 
В скарзі апелянт зазначає, що повідомлення відповідачем позивача про наявність обставин, які ставлять під загрозу виконання його зобов`язання у погоджені сторонами строки та направлення проектів договорів щодо зміни строків поставки товару є діями, що лише свідчать про намір відповідача змінити строки поставки товару, які визначені Договором поставки, у зв`язку з можливим невиконанням своїх обов`язків контрагентом відповідача, проте жодним чином не підтверджують вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання у визначені Договором поставки строки.
Також стверджує, що навіть якщо припустити, що незважаючи на запровадження карантинних заходів на території Італійської республіки, постачальник відповідача Pietro Fiorentini Spa поставив би відповідачу комплектуючі для лічильників газу з термокомпенсацією RT1,2T (G2,5 G4) в попередньо визначені строки, то навряд чи за такий короткий проміжок часу (10-11 календарних днів) відповідач зміг би виготовити, провести процедуру оцінки відповідності лічильників газу з термокомпенсацією вимогам Технічного регламенту та поставити позивачу першу партію лічильників газу з термокомпенсацією у визначений Договором поставки строк.
Вважає, що відповідачем не було вчинено всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань з поставки позивачу лічильників газу з термокомпенсацією у визначені Договором поставки строки, зокрема, відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на: дослідження ринку комплектуючих для лічильників газу з термокомпенсацією; пошук інших постачальників комплектуючих для лічильників газу з термокомпенсацією на території України та інших держав; з`ясування наявності в таких постачальників готової продукції (комплектуючих для лічильників газу з термокомпенсацією), яка могла бути виготовлена ще до запровадження карантинних заходів, чи можливості виготовлення та поставки такої продукції відповідачу у строки, які дозволили б відповідачу виготовити та поставити лічильники газу з термокомпенсацією позивачу у визначені Договором поставки строки; укладення з такими постачальниками відповідних договорів (контрактів) на поставку; здійснення поставки комплектуючих для лічильників газу з термокомпенсацією.
Отримавши відмову позивача у внесенні змін до Договору поставки та не звернувшись до суду з позовом про зміну Договору поставки, відповідач повинен був виконувати передбачені договором зобов`язання щодо поставки товару у визначені Договором поставки строки.
Апелянт стверджує, що відповідач не надав доказів (сертифікат, виданий торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою) того, що пандемія COVID-19 та введення карантинних заходів на території Італійської республіки є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які спричинили неможливість виконання ним зобов`язань перед позивачем за Договором поставки. Недодержання своїх обов`язків контрагентом відповідача не є ні випадком, ні обставиною непереборної сили.
Позивач стверджує, що ним надано належні докази, які підтверджують завдання йому збитків відповідачем та наявність необхідних складових елементів, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором поставки позивач має право на стягнення з відповідача неустойки, передбаченої п.7.4. Договору поставки.
Вважає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором поставки та здійсненням позивачем оплати товару за вказаним договором відповідачу, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних.
У зв`язку з неправильним та неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для даної справи, та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи судом було неправильно застосовано або не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме: ст.ст.536, 549, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.218, 224, 225, 230, 188, 193 Господарського кодексу України, ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".
На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз".
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 та призначено розгляд апеляційної скарги на 17.02.2021р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.
03.02.2021р. (вх.№952/21) на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Самгаз" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідач, зокрема, зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що вигода від запланованого продажу лічильників із термокомпенсацією своїм покупцям є втраченою і втрачена саме внаслідок порушення строків поставки відповідачем.
Відповідач вважає, що саме внаслідок власного волевиявлення позивача можливість отримання вигоди від реалізації лічильників із термокомпенсацією була втрачена.
Позивач будучи своєчасно попередженим другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання, не вчинив дій спрямованих на убезпечення себе від негативних наслідків у вигляді збитків (упущеної вигоди).
Звертає увагу, що строк виконання обов`язку відповідача щодо поставки товару позивачу сплинув пізніше у часі ніж обов`язок позивача з поставки цього товару своїм контрагентам.
Стверджує, що відповідно до умов договорів укладених між позивачем та його контрагентами (покупцями) ціна товару визначається в рахунках-фактурах (п.1.2 та 2.1 Договорів поставок із АТ «Дніпропетровськгаз», АТ «Закарпатгаз», АТ «Івано-Франківськгаз», АТ «Київоблгаз»), а не в заявках покупців. Одностороннє визначення покупцем (а не постачальником) ціни товарів, що підлягають поставці, є абсурдним та не відповідає вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що надані позивачем заявки (замовлення) на поставку товару на липень 2020 року не мають жодної юридичної сили та не повинні братись до уваги судом в якості доказів упущеної вигоди. При цьому, варто звернути увагу суду на той факт, що дані заявки є єдиними документами, наданими позивачем на підтвердження суми упущеної вигоди.
Стверджує, що відповідач не довів точний розмір збитків, а прострочення поставки сталось не з вини відповідача.
Зазначає, що несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов`язань викликано поважними причинами, а саме - об`єктивними обставинами, які ТОВ «Самгаз» очевидно не могло передбачити при укладенні договору.
Стверджує, про вчинення відповідачем усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення та запобігання можливим негативним наслідкам порушення.
На підставі викладеного відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.
17.02.2021р. (вх.№1393/21) від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшли письмові додаткові пояснення.
У поясненнях позивач, зокрема, зазначає, що не відмовлявся від отримання прибутку в результаті перепродажу лічильників газу з термокомпенсацією з власної ініціативи. Причиною неможливості отримання прибутку в результаті перепродажу лічильників газу з термокомпенсацією було те, що відповідач поставив позивачу лічильники газу з термокомпенсацією неналежної якості. Саме з цієї причини позивачем було укладено із відповідачем додаткову угоду №1 від 04.11.2020р. до договору поставки №13S790-1282-20 від 24.01.2020р. (якою було замінено зобов`язання щодо поставки лічильників газу з термокомпенсацією на поставку лічильників газу без термокомпенсації).
Відповідач зазначає, що позивач не міг запобігти виникненню збитків у формі упущеної вигоди своїми діями. Можливість отримання позивачем прибутку від поставки лічильників своїм контрагентам залежала саме від дій відповідача: чи поставить відповідач позивачу лічильники газу з термокомпенсацією у визначені договором поставки строки та чи будуть вказані лічильники належної якості.
Закінчення строку виконання обов`язку відповідача щодо поставки товару позивачу пізніше у часі ніж обов`язок позивача з поставки цього ж товару своєму контрагенту АТ "Київоблгаз" не позбавляє позивача права на здійснення поставки товару своєму контрагенту АТ "Київоблгаз" після отримання товару від відповідача та можливості отримання прибутку від вказаної поставки.
Ціна товару за договорами поставки, укладеними позивачем із своїми контрагентами, визначена за взаємною згодою сторін у відповідності до умов вказаних договорів на підставі замовлень (заявок) покупців.
Вважає, що пред`явлення позивачем претензії, в якій сума збитків (упущеної вигоди) розрахована виходячи з ціни аналогічних лічильників газу, не позбавляє позивача права звернутися із позовом про стягнення із відповідача суми збитків, виходячи з ціни лічильників газу, які не були поставлені відповідачем та які позивач мав намір перепродати іншим юридичним особам за ціною, яка зазначена у заявках покупців.
Станом на день звернення позивача до суду із позовом у даній справі лічильники G2.5T та G4T з термокомпенсацією не продавалися (не постачалися) іншими суб`єктами господарювання у м.Рівне. А тому норми ч.3 ст.225 ГК України, ч.3 ст.623 ЦК України не можуть бути застосовані при визначенні позивачем розміру збитків, завданих невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки лічильників газу G2.5T та G4T з термокомпенсацією.
Зазначає, що відповідач не надав доказів того, що пандемія COVID-19 та введення карантинних заходів на території Італійської республіки є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які спричинили неможливість виконання ним зобов`язань перед позивачем за Договором поставки. Недодержання своїх обов`язків контрагентом відповідача не є ні випадком, ні обставиною непереборної сили.
Вважає, що звернення відповідача до позивача з пропозицією про зміну умов Договору поставки та отримання відмови позивача у внесенні змін до договору не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором поставки.
Порушення господарського зобов`язання відбулося з вини відповідача, оскільки відповідач не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання у визначені Договором поставки строки.
Стверджує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором поставки та здійсненням позивачем оплати товару за вказаним договором відповідачу, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних.
А тому позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020 року у справі №918/864/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов АТ "Львівгаз" у справі №918/864/20.
У судовому засіданні 17.02.2021р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.
Представник відповідача заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
24.01.2020р. між Акціонерним товариством "Львівгаз" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Самгаз" (постачальник, відповідач) укладено Договір поставки №13S790-1282-20, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів.
Найменування (асортимент) товару визначається специфікацією (додаток №1 до цього договору) (пункт 1.2. Договору).
Згідно п.2.1. Договору загальна вартість (ціна) товару за цим договором становить 180000000 грн. Вартість (ціна) кожної окремої одиниці товару визначається у специфікації. Покупець здійснює попередню оплату кожної партії товару у розмірі 100% вартості відповідної партії товару протягом банківського дня, в якому постачальником виставлено рахунок на оплату, який направляється покупцю до 10 год. 00 хв. у вигляді скан-копії з електронної адреси постачальника lototska@sаmgas.com.ua на електронну адресу покупця, вказану в пункті 3.1 даного договору. Остаточна ціна кожної одиниці відповідної партії товару та загальна вартість партії товару, що підлягає оплаті, визначається в рахунку в гривні.
Остаточна ціна кожної одиниці відповідної партії товару визначається згідно з наступною формулою: S=SЕ*К; де: S - ціна одиниці товару, що підлягає сплаті; SЕ - еквівалент в євро ціни одиниці товару, вказаний в специфікації; К - офіційний курс НБУ гривні щодо євро на дату виставлення рахунку.
Як погоджено п.2.3. Договору постачальник зобов`язаний надати оригінал рахунку разом з іншими документами на товар, відповідно до пункту 3.6. Договору, якщо інше не погоджено сторонами.
Згідно п.3.1. Договору щомісячна поставка товару, визначеного у специфікації, здійснюється двома рівними партіями (далі по тексту договору "перша партія", "друга партія") у відповідності до щомісячних письмових заявок покупця, в яких визначається обсяг і асортимент товару, що підлягає поставці протягом поточного місяця. Щомісячні письмові заявки направляються постачальнику у вигляді скан-копії письмового листа за підписом керівника покупця (який скріплюється печаткою) або за підписом представника покупця, уповноваженого на підписання даних заявок відповідною довіреністю. Скан-копія щомісячної письмової заявки направляється з електронної адреси покупця sklad@lvgas.com.ua на електронну адресу постачальника lototska@samgas.com.uа. Заявка повинна відповідати формі, що визначена додатком №3 до даного договору ("форма щомісячної письмової заявки"). Заявка на кожний, поточний місяць надасться покупцем не пізніше 25 числа місяця, що передує поточному. Покупець зобов`язаний надати постачальнику щомісячні письмові заявки нижченаведених обсягів:
Зокрема лічильники газу G2.5.-G4 з термокомпенсацією: липень 2020 року - 20000 шт.,  серпень 2020 року - 20000 шт., вересень 2020 року - 20000 шт., жовтень 2020 року - 20000 шт., листопад 2020 року - 20000 шт., грудень 2020 року - 20000 шт. (разом 120000 шт.).
Загальна кількість замовлених товарів на поточний місяць може збільшуватись відповідно до заявки покупця виключно за згодою постачальника. 
Згідно пункту 3.2. Договору постачальник має право не приймати до виконання заявку покупця (та не виставляти рахунок) у випадку здійснення покупцем заявки, обсяг якої не відповідає кількостям, зазначеним у пункті 3.1. договору. Постачальник має право не приймати до виконання заявку покупця (та не виставляти рахунок) у випадку порушення покупцем строку надання заявки, визначеного пунктом 3.1. 
Відповідно до п.3.3. Договору строки виконання сторонами зобов`язань щодо оплати та поставки першої та другої партії товару на виконання щомісячних заявок визначаються відповідно до нижченаведеного графіку:
- перша партія строк поставки не пізніше 15-го числа поточного місяця за умови здійснення покупцем 100% оплати першої партії товару в строк, визначений даною таблицею. У випадку порушення покупцем строків оплати, строк поставки продовжується на кількість днів прострочення оплати;
- друга партія не пізніше останнього числа поточного місяця за умови здійснення покупцем 100% оплати другої партії товару в строк, визначений даною таблицею. У випадку порушення покупцем строків оплата, строк поставки продовжується на кількість днів прострочення оплати.
Також, умовами пункту 3.3. Договору сторони погодили строк виставлення постачальником рахунку на оплату 100% вартості партії товару: для першої партії -  протягом 2-х робочих днів, наступних за днем надходження заявки від покупця; для другої партії - не пізніше 15 числа поточного місяця. 
Строк оплати рахунку покупцем за умовами пункту 3.3. Договору визначається таким чином: для першої партії - протягом банківського дня, в якому постачальником виставлено рахунок на оплату; для другої партії - протягом банківського дня, в якому постачальником виставлено рахунок на оплату.
Пунктом 3.4. Договору передбачено, що постачальник здійснює поставку партії товару на умовах FСА м. Рівне (згідно Інкотермс 2010), склад постачальника, розташований за адресою: м. Рівне, вул. Будівельників 6А.
Як встановлено п.3.11. Договору факт поставки товару покупцю підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками покупця та постачальника, оформленою у відповідності до вимог законодавства України. Дата поставки товару визначається датою видаткової накладної.
Відповідно до умов пункту 6.1. Договору покупець зобов`язується здійснювати щомісячне замовлення товару (надавати постачальнику письмові щомісячні заявки), прийняти товар та оплатити його вартість у порядку, визначеному даним договором.
Згідно п.6.2. Договору, постачальник зобов`язується передати товар у власність покупця у встановлений у пункті 3.3. договору строк.
Пунктом 7.1 Договору погоджено, що у разі порушення покупцем встановленого пунктом 3.3. договору строку оплати, покупець (на вимогу постачальника) сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Кількість днів прострочення обчислюється з першого дня прострочення оплати первинного рахунку. Сума простроченого платежу визначається на підставі первинного рахунку.
За умовами пункту 7.2. Договору, у разі порушення покупцем строків надання щомісячної письмової заявки та/або вказання покупцем у даній заявці обсягів замовлень, що не відповідають обсягам, зазначеним у пункті 3.1. Договору, покупець сплачує на вимогу постачальника штраф у розмірі, що дорівнює 50% вартості незамовлених або невчасно замовлених товарів. Під незамовленими товарами розуміється різниця між кількістю товарів, що повинні бути замовлені у відповідному місяці згідно з умовами пункту 3.1. договору, та кількістю товарів, фактично замовлених покупцем у відповідному місяці. Під невчасно замовленими товарами розуміється кількість товарів, що повинна бути замовлена у відповідному місяці згідно з умовами пункту 3.1. Договору. Вартість незамовлених або невчасно замовлених товарів визначається в порядку, передбаченому пунктом 2.1. даного Договору з урахуванням курсу НБУ гривні щодо євро на день порушення.
Згідно п.7.3. Договору, якщо постачальник не приймає до виконання письмову місячну заявку обсяг якої відповідає пункту 3.1., постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 50% від вартості письмової місячної заявки яка не прийнята, відповідно до цін зазначених у додатку 1 до договору з урахуванням курсу НБУ гривні щодо євро на день порушення. Розрахунок вартості письмової місячної заявки проводиться у відповідності до пункту 2.1. договору на дату подання такої заявки. Під неприйняттям щомісячної заявки розуміється ненадання рахунку постачальником у відповідності до пункту 3.3. договору.
Пунктом 7.4. Договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в пункті 3.3. Договору, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,08% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.
Як встановлено п.8.1. Договору поставки, сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що виникли незалежно від волі сторін після підписання договору, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти їх виникненню, та які включають, не обмежуючись цим, наступне: пожежі, повінь, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха та сезонні природні явища, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війну, воєнні дії, блокади, терористичні акти, страйки, ембарго, заборону/обмеження експорту/імпорту, акти державних органів (крім органів стандартизації, метрології та сертифікації) та інші подібні явища і дії, що унеможливлюють виконання даного договору сторонами.
Пунктом 8.2. Договору передбачено, що при виникненні обставин непереборної сили сторона, виконанню зобов`язань якої перешкоджають такі обставини, повинна письмово сповістити про це іншу сторону протягом 10 (десяти) календарних днів з дати їх появи. Достатнім підтвердженням існування обставин непереборної сили є довідка Торгово-промислової палати України. У цьому разі, строк виконання зобов`язань за договором стороною, що перебуває під дією обставин непереборної сили, призупиняється до закінчення терміну дії таких обставин.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020р., але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором (пункт 9.1. Договору). 
Протягом січня-червня 2020 року, на виконання умов договору поставки, відповідач поставив позивачу лічильники газу в загальній кількості 123970 штук на суму 90208081,70 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою відповідача (т.1, арк.справи 154). Дані обставини не заперечуються позивачем.
24 червня 2020 року, на виконання умов договору позивач подав заявку щодо обсягів поставки газових лічильників з термокомпенсацією G2/5 RT/1/2N G1 1/4 в кількості 10000 шт. та G4 RT/1 2T G1 1/4 в кількості 10000 шт.
Відповідно до виставленого відповідачем рахунком №206 від 25 червня 2020 року, позивач оплатив вартість товару який підлягав поставці (зокрема лічильнику газу мембранного G2/5 RT/1/2N G1 1/4 в кількості 10000 шт.) згідно з платіжним дорученням №7922 від 25 червня 2020 року на суму 9020300,00 грн (т.1 арк.справи 22).
Згідно з виставленим відповідачем рахунком №236 від 15 липня 2020 року позивач оплатив вартість товару який підлягав поставці (зокрема лічильнику газу мембранного G4 RT/1 2T G1 1/4 в кількості 10000 шт.) згідно з платіжним дорученням №8864 від 15 липня 2020 року на суму 9262400,00 грн. (т.1, арк.справи 23).
У матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем лічильників газу із термокомпенсацією (G2.5 - G4) у кількості 20000 шт. у липні 2020 року.
Дані лічильники у кількості 20000 штук є лічильниками газу G2.5-G4 із термокомпенсацією, що мали бути поставлені відповідачем у липні 2020 року згідно з графіком поставок відображеним у пункті 3.1. Договору поставки.
Листом №40 від 29.04.2020р. (т.1 арк.справи 114-119) відповідач повідомив позивача, що поширення пандемії COVID-19, введення жорстких карантинних обмежень призвели до повної або часткової зупинки підприємств постачальників комплектуючих та підприємств виконавців робіт, які задіяні у реалізації проекту виробництва лічильника газу з термокомпенсацією, внаслідок чого заплановані строки завершення сертифікації на запуск у виробництво лічильників газу з термокомпенсацією переносяться на осінь 2020 року.
У цьому листі відповідач вказав, що планував здійснювати закупівлю комплектуючих необхідних для виробництва лічильників газу G2.5-G4 з термокомпенсацією у свого контрагента - італійського підприємства Pietro Fiorentini S.p.A., про що було досягнуто відповідних домовленостей. Однак, внаслідок поширення пандемії COVID-19 на території Італійської Республіки з початку березня 2020 року, на території даної країни було запроваджено низку жорстких карантинних заходів, в тому числі зупинку діяльності виробничих підприємств (в т.ч.Pietro Fiorentini S.p.A.).
Відповідач запропонував позивачу скоригувати графік поставки обумовленого сторонами товару шляхом укладення додаткової угоди до договору, текст якої було направлено позивачу, та отримано останнім 04 травня 2020 року. 
Позивач залишив даний лист без відповіді.
15.05.2020р. відповідач повторно звернувся до позивача листом №45 (т.1 арк.справи 120-121), в якому знову повідомив позивача про наявні обставини щодо неможливості виконання зобов`язання у строки погоджені сторонами з огляду на поширення COVID-19. У даному листі відповідач запропонував скоригувати графіки поставки лічильників із термокомпенсацією наступним чином: жовтень 2020 року - 40000 шт., листопад 2020 року - 40000 шт., грудень 2020 року - 40000 шт.; всього у 2020 році буде відвантажено 120000 шт. лічильників газу із термокомпенсацією, що відповідає обсягам поставки угодженим сторонами у договорі поставки. 
Позивач залишив даний лист без відповіді.
21.05.2020р. відповідач знову направив позивачу лист та проекти додаткових угод у двох варіантах для коригування строків поставки обумовленого договором товару. При цьому відповідач запропонував позивачу обрати найбільш прийнятний для останнього варіант. Вказаний лист позивачем отримано 25 травня 2020 року (т.1 арк.справи 122-127). 
У відповідь на даний лист позивач відмовив відповідачу у внесенні змін до договору (т.1 арк.справи 142-143). При цьому позивач послався на те, що невиконання "Програми розвитку 2020" щодо встановлення лічильників газу призведе до накладення економічних санкцій на позивача з боку Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Також позивач зазначив, що у випадку настання форс-мажорних обставин, відповідачу необхідно надати довідку ТПП України відповідно до умов договору
29.05.2020р. відповідач знову звернувся до позивача з листом про внесення змін до договору поставки, з огляду на обставини, про які відповідач повідомляв позивача у попередніх листах. Відповідач долучив до листа проект додаткової угоди до договору поставки (т.1 арк.справи 128-131). В даному проекті додаткової угоди відповідач пропонував внести зміни до положень договору, що визначають розмір штрафних санкцій. Відповідач обґрунтовував необхідність внесення змін до договору поставки тим, що з часу укладення договору істотно змінилися обставини, а саме внаслідок зниження розміру облікової ставки НБУ у майже два рази відповідно зменшився обсяг можливої відповідальності позивача, як покупця, за невчасну оплату. А проте, обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасну поставку товару залишився без змін - 0,08% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, що порушує баланс інтересів сторін та є дискримінаційним по відношенню до відповідача. Відповідач запропонував позивачу встановити однаковий розмір відповідальності для обох сторін, встановивши його на рівні 0,008% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення для покупця, та 0,008% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення для постачальника. При цьому відповідач підкреслив, що неможливість виконання договірних зобов`язань щодо поставки лічильників із термокомпенсацією виникла не з його вини, а внаслідок об`єктивних обставин. 
Позивач залишив даний лист без відповіді.
11.06.2020р. відповідач вчергове направив лист позивачу №61 (т.1 арк.справи 132-134) в якому повідомив про те, що в зв`язку з непередбачуваним введенням жорстких карантинних обмежень початок виробництва лічильників газу з механічною термокомпенсацією перенесено та заплановано на другу половину вересня 2020 року, відвантаження лічильників з механічним термокомпенсатором типорозмірів G2,5T та G4T та відповідними приєднувальними патрубками орієнтовно планується згідно з новим  графіком наведеним у листі.
25.06.2020р. відповідач знову направив позивачу лист №68 від 24.06.2020р. (т.1 арк.справи 135-137), в якому повідомив, що зміщення термінів поставки зумовлено епідемією COVID-19, яка спричинила неможливість поставки комплектуючих, необхідних для виробництва лічильників газу із термокомпенсацією. Дані комплектуючі на даний час впроваджуються у виробництво і будуть поставлятися постачальником відповідача - італійським підприємством Pietro Fiorentini S.p.A. Відповідно до контракту між відповідачем та його італійським контрагентом було заплановано розпочати постачання зазначених комплектуючих партіями по 20 000 штук щомісяця, починаючи з липня 2020 року. Однак, внаслідок непередбаченого поширення пандемії COVID-19 на території Італійської Республіки з початку березня 2020 року, на території Італії був введений ряд жорстких карантинних заходів, в тому числі зупинення діяльності виробничих підприємств. Компанія Pietro Fiorentini S.p.A. не працювала протягом трьох місяців, і наразі лише частково відновила свою діяльність. Відповідач вказував, що терміни поставки даних комплектуючих змістились на декілька місяців безпосередньо через наслідки пандемії COVID-19. Про можливість початку поставки даних комплектуючих (внаслідок вищевказаних форс-мажорних обставин) лише з вересня 2020 року ТОВ "Самгаз" було повідомлено листом від контрагента - Pietro Fiorentini S.p.A. При цьому відповідач запевнив позивача, що поставки лічильників із термокомпенсацією будуть здійснені відповідачем у жовтні-грудні 2020 року у обсягах передбачених договором поставки. Крім цього, відповідач просив позивача не подавати письмову заявку на липень (в частині лічильників з термокомпенсацією) та не здійснювати передплату за вказані лічильники, що підлягають поставці в липні 2020 року. 
Позивач залишив даний лист без відповіді.
03.07.2020р. відповідач вкотре звернувся до позивача з листом №71 (т.1 арк.справи 138-141), в якому зазначив, що про наявність обставин, які були описані в попередніх листах, та у зв`язку з чим запропонував внести зміни в договір поставки в частині зміни строків поставки товару. Відповідач також повідомив позивача, що зможе виконувати поставки лічильників газу із термокомпенсацією починаючи з вересня 2020 року, та протягом вересня-грудня 2020 року планує поставити весь обсяг даного товару передбачений умовами договору поставки. До листа відповідач додав проект додаткової угоди в якому запропоновано скоригований графік поставок лічильників газу із термокомпенсацією протягом вересня-грудня 2020 року. 
Позивач залишив даний лист без відповіді.
27.07.2020р. позивач направив відповідачу претензію, у якій вказав, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки лічильників газу із термокомпенсацією у кількості 10000 шт., позивач не виконав своїх зобов`язань як постачальник щодо поставки вищевказаних лічильників своїм покупцям. У претензії позивач визначив суму збитків (упущеної вигоди) у розмірі 3929500 грн. При цьому позивач вказав, що розрахунок збитків (упущеної вигоди) здійснено ним виходячи із середньої ринкової ціни аналогічних лічильників, які позивач поставляв своїм контрагентам, в межах діючих з ними контрактів. Позивач зазначив, що ціна аналогічних лічильників - 1294,98 грн. А тому позивач наполягав на сплаті відповідачем неустойки в сумі 86594,88 грн. та 3929500 грн. збитків (упущеної вигоди) (т.1 арк.справи 144-146).
З видаткових накладних №00197 від 15.07.2020р. та №00210 від 24.07.2020р. (т.1 арк.справи 147-150) вбачається, що у липні 2020 року відповідач здійснив поставку позивачу 11000 шт. лічильників без термокомпенсації у обсягах, що відповідали заявкам позивача та рахункам №206 від 25.06.2020р. та №236 від 15.07.2020р. При цьому графік поставок лічильників відображений у пункті 3.1. Договору не передбачав таких обсягів поставок лічильників без термокомпенсації у липні 2020 року (передбачено лише поставку 200 лічильників газу G6). Однак відповідач виконав заявку позивача та поставив йому зазначену вище кількість лічильників газу.
Проте, залишились непоставленими замовлені та оплачені позивачем у липні 2020 року лічильники газу із термокомпенсцією у кількості 20000 шт.
Як вбачається з видаткової накладної №00261 від 16.09.2020р. та №00210 від 24.07.2020р. (т.1 арк.справи 155-156) відповідач розпочав поставляти позивачу лічильники газу із термокомпенсцією у вересні 2020 року. Зокрема 16.09.2020р. відповідач поставив позивачу 2200 шт. лічильників даного типу. Крім цього, за видатковою накладною №00278 від 28.09.2020р. відповідач поставив 6600 шт., за видатковою накладною №00294 від 05.10.2020р. відповідач поставив 1200 шт., за видатковою накладною №00295 від 05.10.2020р. відповідач поставив 3300 шт. лічильників із термокомпенсацією (т.2 арк.справи 61-66). 
Всього відповідач поставив позивачу 13300 шт. лічильників газу з термокомпенсацією із загальної кількості 20000 шт. таких лічильників, що мали бути поставлені у липні 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав ряд договорів зі своїми контрагентами щодо поставки лічильників газу, які він мав намір отримати від відповідача (т.1 арк.справи 26-47). 
Так, 02.09.2019р. між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" було укладено договір поставки №13S790-915-20/1, відповідно до предмету якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а саме лічильники газу побутові та комплектуючі для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів.
02.09.2019р. між АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи" Івано-Франківськгаз" було укладено договір поставки №13S790-900-20/1, відповідно до предмету якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а саме лічильники газу побутові та комплектуючі для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів.
02.09.2019р. між АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" було укладено договір поставки №13S790-898-360-20, відповідно до предмету якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а саме лічильники газу побутові та комплектуючі для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити за нього визначену у відповідності до умов договору  суму коштів.
02.09.2019р. між АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" було укладено договір поставки №13S790-901-20/1, відповідно до предмету якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а саме лічильники газу побутові та комплектуючі для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити за нього визначену у відповідності до умов договору  суму коштів.
Вказані договори мають аналогічні положення. Згідно з умовами вказаних договорів, позивачем та його контрагентами погоджено, що поставка товару здійснюється окремими партіями у відповідності до письмових заявок покупця, які направляються постачальнику засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою до 20 числа поточного місяця, на наступний місяць (пункти 3.1. Договорів).
Пунктами 3.2. Договорів погоджено, що постачальник може здійснювати поставку товару на склад покупця протягом 30 робочих днів з моменту отримання письмової заявки покупця згідно з пунктом 3.1. Договору або іншим способом за домовленістю сторін, окрім товарів які виготовляються під замовлення з додатковими технічними вимогами.
Водночас, за умовами цих договорів ціна товару (зокрема вартість кожної окремої одиниці товару), що підлягає поставці визначається у рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною договорів (пункти 1.2. та 2.1. Договорів).
Позивач надав суду заявки отримані від своїх контрагентів щодо поставки лічильників газу із термокомпенсацією у липні 2020 року (т.1 арк.справи 48-51).
Так, згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", яка датована 02.06.2020р., контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G2.5T в кількості 3696 шт. за ціною 1456,00 грн., тобто строк поставки товару закінчувався 14.07.2020р. (30 робочих днів з моменту отримання заявки).
Згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз", яка датована 16.06.2020р., контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G2.5T в кількості 4206 шт. за ціною 1456,00 грн., тобто строк поставки товару закінчувався 28.07.2020р. (30 робочих днів з моменту отримання заявки).
Згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", яка датована 15.06.2020р., контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G2.5T в кількості 2098 шт. за ціною 1456,00 грн., тобто строк поставки товару закінчувався 27.07.2020р. (30 робочих днів з моменту отримання заявки).
Згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", яка датована 08 червня 2020 року, контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G4T в кількості 10000 шт. за ціною 1456,00 грн., тобто строк поставки товару закінчувався 20 липня 2020 року (30 робочих днів з моменту отримання заявки).
Проте, в матеріалах справи відсутні рахунки-фактури, що є невід`ємними частинами зазначених договорів та згідно з якими сторони даних договорів домовилися визначати ціну товару.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2016р. між відповідачем та його контрагентом - компанією Pietro Fiotentini S.p.A. (Італія) було укладено контракт за предметом якого відповідач купує матеріали, обладнання та засоби вимірювальної техніки, які використовуються для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`ємів газу (т.1 арк.справи 157-167).
Як зазначав відповідач, лічильники газу мембранні (із термокомпенсацією) G2/5T та G4T є новою продукцією, яка на території України до цього не виготовлялась, а їх випуск був можливий лише у випадку поставки його контрагентом Pietro Fiorentini S.p.A. необхідних комплектуючих.
Відповідачем було долучено до матеріалів справи лист Pietro Fiorentini S.p.A. від 18 червня 2020 року, в якому контрагент відповідача повідомив про неможливість постачання компонентів для лічильників газу мембранних G2/5 T та G4T (із термокомпенсацією) ТОВ "Самгаз" у липні - серпні 2020 року з огляду на настання форс-мажорних обставин, а саме з огляду на ситуацію яка склалася у зв`язку з поширенням вірусу COVID-19 в Італії та подальшим обмеженням виробництва.
У листі Pietro Fiorentini S.p.A. від 29 червня 2020 року, контрагент відповідача повідомив про неможливість постачання компонентів для лічильників газу мембранних G2/5 T та G4T ТОВ (із термокомпенсацією) "Самгаз" у липні - серпні 2020 року з огляду на настання форс-мажорних обставин, а саме з огляду на ситуацію яка склалася у зв`язку з поширенням вірусу COVID-19 в Італії та подальшим обмеженням виробництва. Неможливість постачання компонентів у липні - серпні 2020 року зумовлена форс - мажорними обставинами, а саме надзвичайною ситуацією із поширенням вірусу COVID-19 в Італії та подальшим обмеженням виробництва. На підтвердження того, що описані обставини є форс-мажорними обставинами (форс-мажор), що безпосередньо спричинили неможливість своєчасних поставок за контрактом №1/16 від 06/10/2016, укладеним між Pietro Fiorentini S.p.A. та TOB "Самгаз", додано декларацію про форс-мажорні обставини.
Згідно з декларацією Торгово-Промислової палати міста Віченци від 25 червня 2020 року про оцінку обставин, пов`язаних із спалахом пандемії COVID-19, в якій зазначено що надзвичайна ситуація та введені у зв`язку з цим міри спричинили дислокацію торгівлі, обмежили внутрішній рух робочої сили та спричинили закриття чи реорганізацію заводів.
Окрім цього, відповідач надав лист Pietro Fiorentini S.p.A. від 28 липня 2020 року, у якому італійський контрагент відповідача - Pietro Fiorentini S.p.A. надало роз`яснення щодо причин поставки регуляторів та фільтрів у квітні, тоді як інші заводи були закриті через Covid, при цьому Pietro Fiorentini S.p.A. вказує, що такі обставини призвели до зупинки виробництва, сповільнення та припинення функціонування ланцюга поставок (т.1 арк.справи 97-100).
Декларацію Торгово-Промислової палати міста Віченци від 25 червня 2020 року про оцінку обставин, пов`язаних із спалахом пандемії COVID-19, відповідач направив позивачу разом з листом від 03 липня 2020 року №71.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали додаткову угоду №1 від 04.11.2020р. до договору поставки №13S790-1282-20 від 24 листопада 2020 року (т.2 арк.справи 126). Даною угодою сторони врегулювали правовідносини щодо поставки лічильників газу із термокомпенсацією, які мали бути поставлені позивачу у липні 2020 року у кількості 20 000 шт.
Так, відповідно до пунктів 1-2 додаткової угоди сторони дійшли згоди, що лічильники газу G2.5 - G4 з термокомпенсацією в кількості 13300 штук (поставлені покупцю відповідно до видаткових накладних №00261 від 16.09.2020р., №00278 від 28.09.2020р., №00294 від 05.10.2020р., №00295 від 05.10.2020р.) підлягають поверненню постачальнику за рахунок та силами останнього в строк не пізніше 16.11.2020р. При цьому, сторони дійшли згоди, що здійснена покупцем оплата вартості зазначених лічильників сумі 12 239 099 грн. враховується в якості передплати за лічильники газу G1.6-G6 без термокомпенсації, які підлягають поставці покупцю відповідно до наданої покупцем додаткової заявки від 23 жовтня 2020 року. Сторони дійшли згоди вважати припиненим зобов`язання щодо поставки постачальником покупцю зазначених 13300 лічильників газу G.2,5-G4 з термокомпенсацією, які попередньо підлягали поставці відповідно до заявки покупця від 24 червня 2020 року. Також, сторони дійшли згоди, що здійснена покупцем попередня оплата за 6700 лічильників газу G2,5 з термокомпесацією в сумі 6043601,00 грн. (здійснена покупцем платіжним дорученням №7922 від 25 червня 2020 року на підставі рахунку №206 від 25 червня 2020 року) враховується в якості передплати за лічильники газу G1.6 - G6 без термокомпенсації, які підлягають поставці покупцю відповідно до наданої покупцем додаткової заявки від 23 жовтня 2020 року. Сторони дійшли згоди вважати припиненим зобов`язання щодо  поставки постачальником покупцю зазначених 6700 лічильників газу G2.5 з термокомпенсацією, які попередньо підлягали поставці відповідно до заявки покупця від 24 червня 2020 року.
Вказана додаткова угода скріплена підписами та печатками сторін, таким чином уклавши додаткову угоду сторони змінили зобов`язання щодо поставки 20000 лічильників газу з термокомпенсацією  G2.5 - G4, та встановили що вказане зобов`язання є припиненим, а кошти які були внесені в якості передоплати 20 000 лічильників газу з термокомпенсацією  G2.5 - G4, є коштами які внесені в якості передоплати за інші лічильники газу G1.6 - G6 без термокомпенсації.
В обґрунтування підстав для стягнення збитків позивач зазначає, що лічильники газу мембранні G.2.5 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10000 шт. та лічильники газу мембранні G.4 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10000 шт., які відповідач не поставив позивачу за договором поставки, позивач мав намір продати іншим юридичним особам за укладеними договорами поставки за ціною, яка є вищою ніж ціна купівлі лічильників у відповідача, а саме: АТ "Дніпропетровськгаз" - 3696 шт. (договір поставки №13S790-915-20/1 від 02 вересня 2019 року); АТ "Закарпатгаз" - 4206 шт. (договір поставки №13S790-898-20/1/13D880-360-20 від 02 вересня 2019 року); АТ "Івано-Франківськгаз" - 2098 шт. (договір поставки №13S790-900-20/1 від 02 вересня 2019 року). Лічильники газу мембранні G.4 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10000 шт., які відповідач не поставив, позивач мав намір продати АТ "Київоблгаз" за укладеним договором поставки №13S790-901-20/1 від 02 вересня 2019 року. Позивач вказує, що ціна продажу вищевказаних лічильників позивачем покупцям становить 1 456.00 грн. за 1 шт., що на думку позивача підтверджується заявками покупців на поставку товару на липень 2020 року. Згідно з розрахунком позивача, розмір збитків (упущеної вигоди) за невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару (лічильники газу G.2.5 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10 000 шт.) становить 5 539 700,00 грн., яка визначена як сума ймовірного прибутку від різниці закупленого у відповідача товару та ймовірного подальшого продажу,  а саме: 1 456,00 грн. (вартість продажу за 1 шт.) - 903,03 грн. (вартість закупівлі за 1 шт. у відповідача) * 10 000 (кількість товару). Також за розрахунком позивача, розмір збитків (упущеної вигоди) за невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару (лічильники газу G.4 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10 000 шт.) становить 5 297 600,00 грн., яка визначена як сума ймовірного прибутку від різниці закупленого у відповідача товару та ймовірного подальшого продажу,  а саме: 1456,00 грн. (вартість продажу за 1 шт.) - 926,24 грн. (вартість закупівлі за 1 шт. у відповідача) * 10000 (кількість товару). Таким чином позивач визначає суму збитків (упущеної вигоди) такому розмірі: 5539700,00 грн. + 5297600,00 грн. = 10837300.00 грн.
Крім того, позивач нарахував відповідачу неустойку на підставі пункту 7.4. договору. Згідно з розрахунком неустойки, за невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару (лічильник газу мембранний G.2.5 RT/1.2T G1 1/4 в кількості 10 000 шт.) за період з 16 липня 2020 року по 14 серпня 2020 року становить 216 487,20 грн., з 15 серпня 2020 року по 21 вересня 2020 року  становить 274 217,12 грн. Неустойка за невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару (лічильник газу мембранний G.4 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10 000 шт.) за період з 01 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року становить 32 810,05 грн., за період з 15 вересня 2020 року по 21 вересня 2020 року 55 943,96 грн. Загальний розмір неустойки складає 912 984,35 грн. Поряд з цим, посилаючись на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 3 % річних в сумі 93 543,49 грн., а саме: за період з 16 липня 2020 року по 14 серпня 2020 року в сумі 32 810,05 грн., за період з 15 серпня 2020 року по 21 вересня 2020 року 60733,44 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Згідно положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як встановлено ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно статті 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як встановлено ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:
- потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;
- передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;
- сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;
- у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.
Згідно з нормами статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У відповідності до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина перша). Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина друга).
Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає 
Відповідна правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 03.11.2020р. у справі №916/3563/19.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди 
Зазначена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020р. у справі №904/3189/19, від 10.12.2018р. у справі №902/320/17.
Згідно ч.2 ст.226 Господарського кодексу України сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.
Частиною 3 статті 226 Господарського кодексу України встановлено, що сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.
Як встановлено ч.2 ст.338 Цивільного кодексу України сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.
Відповідач не заперечує факту прострочення строків поставки товару, зокрема зобов`язання з поставки товару лічильників газу мембранних G.2.5 RT/1.2T G1 1/4 в кількості 10000 шт. до 16.07.2020р. та лічильників газу мембранних G.4 RТ/1.2Т G1 1/4 в кількості 10000 шт. до 01.08.2020р. Проте зазначає, що вказане прострочення було допущено у зв`язку з об`єктивними обставинами, та з незалежних від сторони зобов`язання причин. А саме з огляду на запровадження карантинних заходів на території Італійської Республіки, та як наслідок зупинення виробничих потужностей контрагента відповідача останній був позбавлений можливості виконати умови договору в належні строки. При цьому, відповідач вживав всіх заходів для якнайшвидшого виконання умов договору та поставки замовленого позивачем товару.
Оцінюючи поведінку відповідача на предмет того чи мала така поведінка ознаки "протиправної" слід прийняти до уваги, що останній неодноразово завчасно повідомляв позивача про неможливість своєчасного виконання частини зобов`язань щодо поставки товару. 
Як вірно відмічено судом першої інстанції саме такою і повинна бути правомірна поведінка сторони зобов`язання у випадку коли вона напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання. Хоча відповідач не виконав своєчасно свій обов`язок щодо поставки товару, а проте його поведінка була розумною, добросовісною та обачливою. Водночас відповідач продемонстрував прихильність правомірним діям, оскільки не лише своєчасно повідомив другу сторону про неможливість виконання свого договірного обов`язку у передбачені строки, але й за першої можливості невідкладно відновив виконання такого обов`язку, пропонував позивачу різні варіанти змін до договору, що влаштували б обидві сторони, своєчасно виконував решту договірних обов`язків та навіть виконував замовлення позивача щодо інших видів лічильників (без термокомпенсації) понад обсяги передбачені умовами договору. 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач неодноразово пропонував позивачу внести зміни до договору в частині обсягів та строків поставки товару. Зокрема, відповідач пропонував внести зміни у графік поставок та компенсувати відсутність поставки лічильників із термокомпенсацією, що мали поставлятися у липні 2020 року, поставкою лічильників іншого виду (без термокомпенсації) шляхом поставки таких лічильників у липні-жовтні 2020 року у обсягах, що співставні із запланованими обсягами поставок лічильників першого виду. З аналізу правовідносин сторін видно, що узгоджена заміна у поставках лічильників одного виду (з термокомпенсацією) на лічильники другого виду (без термокомпенсації), а також поставка відповідачем лічильників без термокомпенсації понад обсяги передбачені договором за згодою сторін мала місце в договірній історії сторін. А тому, корегування графіку поставок в частині обсягів та строків поставки товару, заміна поставок лічильників одного виду лічильниками другого виду, за згодою сторін, ймовірно, могли б зменшити негативні наслідки для обох учасників правовідносин.
Отже, відповідач намагався уникнути негативних для позивача наслідків. 
При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, обставини, що завадили відповідачу виконати належним чином свій договірний обов`язок, мали об`єктивний, а не суб`єктивний характер. А понад те, такі обставини мали ознаки явища загальносвітового характеру - пандемія COVID-19 та відповідне запровадження карантинних заходів в багатьох країнах Європи та світу, в тому числі в Італійській Республіці.
При цьому, пунктом 8.2. Договору поставки сторони встановили, що у випадку настання обставин непереборної сили, що виникли незалежно від волі сторін після підписання договору, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти їх виникненню, сторона письмово сповіщає іншу сторону про такі обставини. 
Як було зазначено, відповідач неодноразово повідомляв позивача про неможливість своєчасного виконання власних зобов`язань, вказуючи, що обставини непереборної сили мали місце у його контрагента на території іншої держави - Італійської Республіки, що у свою чергу унеможливило своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем. Однак повідомлення відповідача позивач залишив поза увагою.
Позивач посилався на ті обставини, що після впровадження карантинних заходів на території Італійської Республіки контрагент відповідача продовжував поставку відповідачу товару (комплектуючих), 
Як вірно відмічено судом першої інстанції, в матеріалах справи наявний лист контрагента відповідача - Pietro Fiorentini S.p.A. від 27 жовтня 2020 року (т.2, арк.справи 107), в якому контрагент відповідача зазначив, що на прохання ТОВ "Самгаз" було здійснено в період з 22 березня 2020 року по 18 червня 2020 року шість поставок комплектуючих до лічильників газу без термокомпенсації. Можливість поставки вказаного товару була зумовлена наявністю великої кількості складських запасів станом на початок березня 2020 року, що зумовлено тим, що підприємство протягом декількох років виробляло та поставляло вказані комплектуючі. Щодо поставок комплектуючих для лічильників газу G2.5 G4 з термокомпенсацією, то підприємство на момент початку пандемії (березень 2020 року) тільки розпочинало розробку вказаних виробів, відтак жодних складських запасів не було.
Отже, суд першої інстанції, дослідивши поведінку відповідача на предмет "протиправності", зробив вірний висновок, що відповідач не допускав бездіяльності, а його дії в умовах, що мали місце на час виникнення спору, були максимально наближені до правомірної поведінки. 
Щодо наявності збитків та їх розміру у позивача у формі упущеної вигоди слід зазначити наступне.
Вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди має ґрунтуватися на точних даних, насамперед бухгалтерських документів, що безспірно засвідчують можливість отримання грошових сум або інших цінностей у разі якби зобов`язання було виконане належним чином.
Наявність збитків позивач обґрунтовує тим, що ним укладено договори поставки, за якими позивач повинен був поставити своїм контрагентам товар отриманий від відповідача. Зокрема позивач вказує на наявність договірних зобов`язань з Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" за договором поставки №13S790-915-20/1, з Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи" Івано-Франківськгаз" за договором поставки №13S790-900-20/1, з Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" за договором поставки №13S790-898-360-20, та з Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" за договором поставки №13S790-901-20/1.
Згідно із умовами вказаних договорів, поставка товару здійснюється окремими партіями у відповідності до письмових заявок покупця, які направляються постачальнику засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою до 20 числа поточного місяця, на наступний місяць (пункти 3.1. Договорів).
Пунктами 3.2. Договорів погоджено, що постачальник може здійснювати поставку товару на склад покупця протягом 30 робочих днів з моменту отримання письмової заявки покупця  згідно пункту 3.1. Договору або іншим способом за домовленістю сторін, окрім товарів які виготовляються під замовлення з додатковими технічними вимогами.
На підтвердження розміру упущеної вигоди позивач надав суду заявки (замовлення) на поставку товару отримані позивачем від своїх контрагентів. 
Як вірно відмічено судом першої інстанції, за умовами договорів поставки укладеними позивачем із його контрагентами ціна товару (зокрема вартість кожної окремої одиниці товару), що підлягає поставці визначається у рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною договорів (пункти 1.2. та 2.1. Договорів), а не в заявках (замовленнях) контрагентів позивача. Однак, таких рахунків-фактур до даних договорів позивач суду не надав. 
З огляду на зазначене відсутня можливість встановити дійсну ціну товару, який позивач мав поставити своїм контрагентам, а отже і зробити висновок про різницю між ціною товару яку відповідач мав поставити позивачу та ціною товару визначеною у договорах позивача з його контрагентами.
Також, у претензії від 27.07.2020р. (т.1, арк.справи 144-146), яку позивач направив відповідачу у зв`язку з невиконанням останнім зобов`язань щодо поставки лічильників газу із термокомпенсацією у кількості 10000 шт., позивач вказував, що обрахунок розміру упущеної вигоди здійснено ним виходячи із ціни 1294,98 грн. за один лічильник. В той час як у позові позивач обраховував розмір збитків виходячи з іншої ціни лічильника - 1456,00 грн. При цьому, на час направлення претензії позивач вже мав договірні відносини щодо поставок ним лічильників своїм контрагентам, однак вказав у претензії іншу вартість лічильників, ніж ту яку він обґрунтовує у позові як договірну та погоджену зі своїми контрагентами.
Таким чином позивач не довів точний розмір збитків, який він вимагає до сплати з відповідача.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови від договорів поставки з боку контрагентів позивача чи інших доказів на підтвердження неможливості отримання фінансової вигоди на підставі цих договірних правовідносин у майбутніх часових періодах. Позивач жодним чином не підтвердив обставин, які дозволили б стверджувати, що можливість отримання вигоди з непоставлених відповідачем обсягів товару втрачена (упущена) безповоротно та вже не може бути ним отримана.
При розгляді справи судом першої інстанції відповідач надав суду докази часткового виконання спірного зобов`язання. Так, у вересні-жовтні 2020 року відповідач поставив позивачу 13300 шт. лічильників із 20000 шт. лічильників, що мали бути поставлені у липні 2020 року.
У листопаді 2020 року позивач та відповідач змінили зобов`язання щодо поставки 20000 шт. лічильників із термокомпенсацією на нове зобов`язання - поставку лічильників без термокомпенсації за новим узгодженим графіком, що вочевидь дозволило позивачу отримати відповідну вигоду у правовідносинах зі своїми контрагентами.
Щодо причинно-наслідкового зв`язку як обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення колегія суддів зазначає наступне.
Як вірно відмічено судом першої інстанції, в даному аспекті позивачу необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - наслідком такої протиправної поведінки.
Як було встановлено, відповідач вчиняв правомірні заходи щодо належного виконання зобов`язання та попередження можливості виникнення у позивач збитків.
Так, відповідач, у відповідності до положень частини 2 статті 226 Господарського кодексу України, завчасно (щонайменше за два місяці) попереджав позивача про наявні обставини, що можуть спричинити неналежне виконання зобов`язання.
Всупереч зазначеному, позивач будучи своєчасно попередженим другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання, не вчинив дій спрямованих на убезпечення себе від негативних наслідків у вигляді збитків (частина 3 статті 226 Господарського кодексу України). Зокрема, серед численних повідомлень про неможливість виконати договірні зобов`язання та пропозицій внесення змін до графіку поставок, відповідач у листі від 25 червня 2020 року просив позивача не подавати письмову заявку на липень (в частині лічильників із термокомпенсацією) та не здійснювати передоплату за вказані лічильники, що підлягали поставці у липні 2020 року. Однак позивач не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків.
Також, згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", яка датована 02 червня 2020 року, контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G2.5T в кількості 3696 шт. Тобто строк поставки товару закінчувався 14 липня 2020 року (30 робочих днів з моменту отримання заявки). А проте, сам позивач вказує, що прострочення відповідача щодо поставки товару - лічильників з термокомпенсацією G2.5 допущено з 16 липня 2020 року, тобто після закінчення погодженого строку поставки товару позивачем його контрагенту.
Згідно із заявкою (замовленням) АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", яка датована 08 червня 2020 року, контрагент позивача замовив товар - лічильник газу мембранний з термокомпенсацією G4T в кількості 10000 шт. Тобто строк поставки товару закінчувався 20 липня 2020 року (30 робочих днів з моменту отримання заявки). Однак, сам позивач вказує, що прострочення відповідача щодо поставки товару - лічильників з термокомпенсацією G4 допущено з 01 серпня 2020 року, тобто після закінчення погодженого строку поставки товару позивачем контрагенту.
А отже, у даному випадку строк виконання обов`язку відповідача щодо поставки товару позивачу сплинув пізніше у часі ніж обов`язок позивача з поставки цього ж товару своїм контрагентам.
З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.
Також, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність вина у особи, яка завдала збитків.
Згідно з положеннями статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Норми Цивільного кодексу України не надають визначення вини, а натомість підкреслюють, що особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Звідси можна зробити висновок, що законодавець визначив вину (у цивільно-правовому розумінні) як невжиття всіх залежних від особи заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Водночас, за загальним доктринальним підходом, умисел як форма вини включає в себе елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона свідомо не вчинила дій, спрямованих на виконання зобов`язання, та бажала або свідомо допускала настання такого наслідку, як невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Розподілу умислу на прямий та непрямий цивільне право на відміну від кримінального не знає, оскільки у сфері цивільно-правових відносин відсутня практична необхідність такого поділу. Форма умислу не впливає ані на факт притягнення особи до відповідальності, ані на її розмір. 
Умисне порушення зобов`язання завжди є підставою для притягнення порушника до відповідальності в повному обсязі.
Вина у формі необережності буде мати місце за відсутності у особи наміру не виконати або неналежно виконати зобов`язання. В Цивільному кодексі України зустрічається поділ необережності на просту та грубу (наприклад у статтях 950, 1193 Цивільного кодексу України тощо), а отже і є правозастосовча необхідність визначення цих форм вини. Так необережність є грубою, якщо особа передбачала можливість невиконання або неналежного виконання зобов`язання, але легковажно розраховувала, що цього не стане. Необережність буде вважатися простою, якщо особа не передбачала можливість настання наслідків своїх дій, хоча могла та повинна була їх передбачити. 
Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Аналіз положень наведеної норми дає підстав для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013р. у справі № 6-170цс12.
Як було встановлено, відповідач вжив всіх залежних від нього заходів задля належного виконання зобов`язання, зокрема відповідач завчасно неодноразово повідомляв позивача про наявність обставин, які ставлять під загрозу виконання його зобов`язання у погоджені сторонами строки, що є наслідком запровадження на території Італійської Республіки жорстких карантинних заходів з березня 2020 року. При цьому, оскільки договір поставки було укладено до виникнення пандемії та відповідних суворих карантинних заходів у багатьох державах у всьому світі, відповідач не міг знати на момент укладення договору про можливість виникнення таких обставин. Відповідач неодноразово інформував позивача про зміну істотних обставин та направляв проекти договорів щодо зміни строків поставки товару, які проігноровані позивачем. 
Також, контрагентом відповідача надано неодноразові пояснення причин неможливості поставки комплектуючих матеріалів, а також надано декларацію про оцінку обставин, пов`язаних зі спалахом пандемії COVID-19 Торгово-промислової палати міста Віченци щодо виникнення форс-мажорних обставин, пов`язаних з пандемією вірусу. Вказану декларацію відповідач також направляв позивачу та просив не виставляти заявки на поставку товару.
Отже, як суд першої інстанції, так і колегія суддів суду апеляційної інстанції не встановили наявності умислу або необережності з боку відповідача, вини як обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення, при цьому відповідач вчиняв всі залежні від його волі правомірні дії, які були спрямовані на упередження можливого правопорушення.
Тому, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що прострочення поставки товару в обумовлені строки сталось не з вини відповідача. 
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги відсутність необхідних складових елементів, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, приймаючи до уваги положення статті 614 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України за якими учасник господарських відносин відповідає за неналежне виконання зобов`язання у випадку, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, з огляду на припинення зобов`язання щодо поставки товару (лічильників з термокомпенсацією) за угодою сторін, та зарахування передоплати за вказаний товар в якості передоплати за інший товар, Господарський суд Рівненської області дійшов вірного висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення 10837300,00 грн. збитків (упущеної вигоди) слід відмовити з огляду на їх недоведеність, а відтак необґрунтованість.
Окрім упущеної вигоди позивач, у зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань за договором поставки, нарахував відповідачу неустойку за період з 16 липня 2020 року по 21 вересня 2020 року в розмірі 912984,35 грн.
Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Як встановлено п.п.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.4. Договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в умовах пункту 3.3 Договору, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,08% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.
Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Положеннями ст.218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, що спонукає сторони правовідносин виконувати взяті на себе обов`язки. Водночас, застосування неустойки, як регулятора відносин сторін має відповідати загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності. 
В даному випадку суд бере до уваги правову позицію відображену в Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, за якою, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
Відповідач у своєму відзиві не заперечував проти нарахування неустойки та просив зменшити її розмір з огляду на відсутність його вини у порушенні зобов`язання.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судом встановлено відсутність вини у діях відповідача щодо прострочення взятого на себе зобов`язання, що виключає можливість притягнення до господарсько-правової відповідальності у вигляді пені (аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 15 серпня 2019 року справа №913/273/17). 
Відповідач надав достатньо доказів, які дають підстави вважати, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Враховуючи положення статті 614 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком про відсутність вини відповідача. 
Загальними засадами цивільного законодавства, згідно із положеннями статті 3 Цивільного кодексу України, є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Враховуючи принцип справедливості, добросовісності і розумності колегія суддів погоджується, що покладення на відповідача відповідальності у вигляді штрафних санкцій, за умов встановлення судом відсутності його вини у порушенні господарського зобов`язання, а також відповідності його дій критеріям добросовісності та розумності, не відповідатиме справедливості. 
Крім цього, позивач, посилаючись на положення п.2 ст.625 Цивільного кодексу України, заявив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 93543,49 грн, а саме: за період з 16.07.2020р. по 14.08.2020р. в сумі 32810,05 грн, за період з 15.08.2020р. по 21.09.2020р. в сумі 912984,35 грн.
Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №904/5610/19).
Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 14.05.2018р. у справі №904/4593/17; від 13.06.2018р. у справі №912/2708/17, від 22.11.2018р. у справі №903/962/17, від 23.05.2018р. у справі №908/660/17, від 05.08.2020р. у справі №757/12160/17-ц; від 02.09.2020р. у справі №802/1349/17-а; від 22.04.2020р. у справі №922/795/19, від 19.12.2019р. у справі №911/2845/18.
Як було встановлено в процесі перегляду рішення суду першої інстанції, зобов`язання щодо прострочення якого заявлена вимога про стягнення 3% річних не є грошовим.
Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України (Закону України "Про фінансову реструктуризацію).
Однак, зобов`язання відповідача не полягало в сплаті кредитору певної грошової суми, матеріали справи не містять звернення позивача щодо повернення перерахованої передоплати, а вказану передоплату згідно двостороннього правочину було зараховано в якості сплати за інший товар. 
Позивач посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №918/631/19 від 22 вересня 2020 року, в якій за твердженням позивача касаційний суд дав правовий висновок щодо можливого нарахування 3% річних за прострочення негрошового зобов`язання.
Однак, як вірно відмічено судом першої інстанції, вказана судова практика не може бути застосована в даному конкретному випадку, оскільки описуючи спірні правовідносини Велика Палата Верховного Суду вказує, що в основі спірних правовідносин лежить питання про те, чи є зобов`язання із повернення попередньої оплати грошовим зобов`язанням та, відповідно, чи є відповідач боржником, зобов`язаним на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України). Водночас, у даній справі відсутні правовідносини щодо повернення суми попередньої оплати, матеріали справи не містять доказів звернення позивача з вимогою про повернення сплачених в якості попередньої оплати коштів, на які позивач нараховує 3% річних.
Нарахування 3% річних за порушення негрошового зобов`язання суперечить змісту статті 625 Цивільного кодексу України.
Тому, в задоволенні вимог про стягнення 3% річних Господарським судом Рівненської області відмовлено правомірно.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін  та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі. 
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2020р. у справі №918/864/20 залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено "22" лютого 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.