Справа № 463/1270/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1205/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Грицка Р.Р. від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а : 

       рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - відмовлено.
       Вказане рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача у грошовій одиниці євро, 312,5 євро/міс. Не погоджується із покликанням у рішенні, що представник позивача документального підтвердження, що відповідач постійно проживає за межами України не має, оскільки Личаківський районний суд м. Львова уже двічі розглядав справи з цими ж сторонами: 1. Суддя Мармаш В.Я. – рішення від 01 червня 2012 року (справа №2 /1312/1173/2012) та 2. Суддя Шеремета Г.І. – рішення від 26 квітня 2017 року (справа №463/839/17). Звертає увагу, що суддя Грицко Р.Р. використовував матеріали цих справ і у цих справах є інформація про місце проживання відповідача і те, що відповідач частково аліменти сплатив, є заборгованість, сплачує у час перетину кордону Італія-Україна. Зазначає, що з інтернету позивачці відомо, що мінімальна зарплата в Італії складає 1250 євро. Вказує, що відповідач купив автомобіль, яким приїжджає до батьківського дому, що свідчить проте, що він як мінімум заробляє більше 1 250 євро. Зазначає, що 1/4 частини від зазначеної суми у розмірі 312,5 євро не викликала заперечень у рідних відповідача, зокрема, його рідного брата ОСОБА_6 , на адресу проживання якого Суд надсилав відповідачу матеріали справи №463/1270/19. Зазначає, що висновок судді, що розмір аліментів в 1500 гривень є достатнім не відповідає реаліям життя. Брат відповідача ОСОБА_7 , у випадках неспроможності брата – відповідача сплачувати аліменти у розмірі 312,5 євро, обов`язково передав би нам таку інформацію. Також, вказує, що заборгованість відповідача за рішенням від 01 червня 2012 року Личаківського районного суду м. Львова до 16 лютого 2017 склала 2 818,54євро. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав. 
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 192, 199 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 . Суд встановив, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 . Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_5 у розмірі 1500,0 гривень, щомісячно, починаючи з 16 лютого 2017 року, до досягнення  ОСОБА_5  двадцятитрирічного віку. Суд зазначив, що позивач як на підставу заявлених позовних вимог покликається на те, що існує заборгованість по аліментах та дитина потребує додаткових витрат, продовжує навчання на платній основі. Батько отримує дохід, який не відповідає розміру аліментів, що стягується. Відповідно до довідки № 318 від 19 лютого 2019 року, ОСОБА_5 є студентом третього курсу заочної форми навчання інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання у червні 2020 року. Суд встановив, що за рішенням суду стягуються аліменти на утримання ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, однак позивач не надав суду жодних доказів про те, що змінився матеріальний або сімейний стан одного із батьків дитини, а також погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, що стало б підставою для збільшення, раніше визначеного судом розміру аліментів. Позивач не представив суду доказів про те, що відповідач отримує дохід у розмірі 1250,0 євро та такий збільшився з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Також позивачем не доведено наявності у відповідача значних матеріальних витрат, які перевищують його дохід і джерело одержання яких є інше, ніж отримання зарплати. Визначаючи розмір доходу відповідача, позивач виходив із мінімальної заробітної плати, яка існує в Італії. З представленої довідки про навчання суд не міг встановити, що навчання проводиться на платній основі та його розмір є неспівмірним з гарантованим законом розміром аліментів на одну дитину з врахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини. Також суд зазначив, що наведені вище обставини щодо матеріального стану відповідача існували на момент первинного присудження з відповідача аліментів і були враховані судом при ухваленні рішення 26 квітня 2017 року. Крім того, суд зазначив, що позивачем не доведено збільшення витрат на утримання дочки у зв`язку з продовженням нею навчання, оскільки та обставина, що дочка навчається на заочній формі навчання, існувала і при первинному визначенні розміру аліментів за рішенням суду. Також суд не брав до уваги твердження позивача про те, що ОСОБА_5 потребує додаткових витрат на утримання у зв`язку із навчанням та існує заборгованість по сплаті аліментів, оскільки розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Також, суд зазначив, що за наявності документально підтвердженої заборгованості боржника щодо сплати аліментів позивач вправі звернутись до суду із заявою про стягнення заборгованості та неустойки (пені), розмір якої визначається законом. При зміні розміру аліментів, окрім потреб дитини та можливості надання допомоги самою матір`ю, суд врахував матеріальний стан відповідача, та прийшов до висновку про те, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним та таким, що не відповідає викладеним обставинам справи, оскільки матеріальний стан сторін не змінився (жодних доказів позивачем не представлено) та інших обставин, за яких судом може бути збільшено розмір аліментів, суд не встановив. Суд зазначив, що сторони, як батьки дітей, мають рівні обов`язки в їх утриманні, а покладення обов`язку на відповідача сплачувати аліменти у завищеному розмірі може призвести до невиправданих фінансових витрат та спричинення матеріальної скрути відповідача. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт зміни матеріального становища відповідача, що давало б суду підстави збільшити розмір аліментів з 1500,0 гривень до 312,5 євро. Розмір аліментів, що стягуються з відповідача в розмірі 1500,0 гривень, враховуючи його матеріальний стан, рівність обов`язку з утримання дитини, матеріальне становище дитини, суд вважав за даних обставин достатнім. Доказів, які б спростовували такий висновок суду позивачем не надано. З врахування наведеного вище, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні таких суд відмовив.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
       25.02.2019 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, у якому просив збільшити розмір аліментів, які стягуються на користь позивача на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача у грошовій одиниці євро, 312,5 євро/міс або 8462,5 грн./міс.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26.04.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1500,0 гривень, щомісячно, починаючи з 16.02.2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцятирічного віку. З 01 вересня 2018 року ОСОБА_5 є студентом третього курсу заочної форми навчання Інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка». Навчається на платній основі. Батько дитини зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, які пов`язані із розвитком здібностей дитини, навчання, її хворобою у відповідності до вимог ст.ст.185, 199 СК України. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зріс. Враховуючи те, що батько дитини з 2000 року проживає та працює в Італії, отримує дохід у розмірі 1250,0 Євро, а тому вважає, що розмір аліментів слід збільшити до суми, що становитиме 312,5 євро щомісячно.
Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Крім цього в абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року  " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Окрім наведеного за ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що батьками  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_2 .
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.25).
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року стягнуто із  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 на утримання  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 16.02.2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення  ОСОБА_5  двадцяти трьохрічного віку. (а.с.26).
       Вказаним рішенням було встановлено, що згідно довідки №48 від 14.02.2017 року ОСОБА_5  є студенткою 3 курсу денного віділення, платної форми навчання ОСОБА_8 вського коледжу будівництва, архітектури та дизайну. Термін навчання до 01.07.2018 року. 
З пояснень представника позивачки, даних в судовому засіданні, також вбачається, що повнолітня донька  ОСОБА_5  проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, та повністю перебуває на її утриманні. Вказаного відповідачем не спростовано.
З матеріалів справи, також, вбачається, що ОСОБА_9 у 2018 році закінчила Державний вищий навчальний заклад «Львівський коледж будівництва, архітектури та дизайну» (а.с.28 копія диплому). 
Окрім цього, відповідно до довідки № 318 від 19 лютого 2019 року (а.с.27), ОСОБА_5 є студенткою третього курсу заочної форми навчання інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання у червні 2020 року.
Крім цього, із копій квитанцій до прибуткового касового ордеру №02942 від 11.09.2019 року та №09401 від 24.12.2019 року, долучених до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_10 здійснювалась оплата за навчання в НУ «Львівська політехніка» в розмірі 687,80 грн. та 5325 грн. 
З мотивів апеляційної скарги вбачається, що вказані квитанції є оплатою за піврічне навчання в розмірі 6012,80 грн. (687,80 + 5325), що становить 1002,13грн. щомісячно.
Позивачка, як на підставу заявлених позовних вимог покликається на те, що існує заборгованість по аліментах та дочка потребує додаткових витрат, продовжує навчання на платній основі. Батько отримує дохід, який не відповідає розміру аліментів, що стягується.
Враховуючи вказане, а саме те, що: на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу надавати; те, що донька сторін була студенткою заочної форми навчання (а тому могла працювати у час поза навчанням), та таке навчання закінчила у червні 2020 року; те, що встановлений рішенням суду розмір аліментів перевищує місячний розмір вартості навчання; відсутність даних про доходи відповідача; відсутність даних про доходи матері (позивачки), а також відсутність даних про те, що така є непрацюючою особою; відсутність даних про те, що відповідач отримує дохід у розмірі 1250,0 євро та такий збільшився з моменту ухвалення судом рішення про стягнення матеріальної допомоги доньці, яка продовжує навчання; відсутність даних про зміну матеріального стану одержувача допомоги на час навчання чи збільшення витрат доньки сторін; прожитковий мінімум на дорослу особу, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» складав 2027 грн.на місяць, – колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставо відмовлено у задоволенні позовних вимог та підстав для задоволення позову та збільшення розміру матеріальної допомоги на час навчання доньки сторін у суду першої інстанції не було.
Окрім цього, наявність заборгованості щодо сплати аліментів не є тією обставиною, яка може свідчити про необхідність задоволення позовних вимог.
Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення
Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
       Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

           Головуючий :                                                                                              Я.А. Левик

        Судді:                  Т.І. Приколота 

               М.М. Шандра