КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 756/3963/18                                                            Головуючий у 1-й інст. - Майбоженко А.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4269/2021                                                      Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
          23 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.
                                          при секретарі              Русинчук І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Майбоженко А.М. у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на укладення та підписання договору міни,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
27.03.2018 року ОСОБА_2 , яка в ході розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_2 , в інтересах малолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1  про надання дозволу на укладення та підписання від імені малолітньої доньки договору міни з ОСОБА_4 належними їм частками квартир АДРЕСА_1 та № 4 по АДРЕСА_2 без доплати та без згоди батька ОСОБА_1 на укладення такого договору.
Посилається на те, що малолітня  ОСОБА_3  є власником нерухомості в місті Суми, а саме - 1/3 та 1/6 часток квартири АДРЕСА_1 . Інша частина квартири належить ОСОБА_4 - брату позивача. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виявили намір щодо проведення обміну належними їм частками вищевказаних квартир, метою якого є кінцеве набуття у власність кожним цілого об`єкту нерухомого майна, а саме ОСОБА_3 - власником квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 - власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач зловживає правами малолітньої доньки ОСОБА_3 , оскільки здає в оренду квартиру АДРЕСА_1 стороннім особам без згоди інших власників заперечує відносно надання своєї згоди на укладення договору міни, діючи всупереч інтересам своєї доньки.
Оскільки добровільно відповідач згоди на укладення договору міни не надає, позивач в інтересах малолітньої доньки звернулась до суду для захисту майнових прав.
         Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020  року позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено. 
        Надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на укладення та підписання договору міни належної їй Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на належну ОСОБА_4 Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.
         Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
         Посилається на те, що у 2017 році позивачка вирішила продати квартиру стороннім особам та запропонувала надати згоду як батька дітей відповідачу ОСОБА_1 на що він категорично відмовився. Одночасно він повідомив Службу у справах дітей Сумської міської ради про свої заперечення про надання дозволу на відчуження частки квартири своєї доньки. Підстав ігнорувати думку відповідача ОСОБА_1 щодо нерухомого майна його доньки ні в суду, ні в органу опіки та піклування не було. Не логічна та не послідовна  позиція Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської в м. Києві державної адміністрації в питанні підтримання позивача у даній справі, оскільки неповнолітня ОСОБА_3 відчужує 2/3 частки квартири(становить 84,2 кв.м), а отримує Ѕ частку квартири (становить 76,2 кв.м). Будь яких розрахунків економічної недоцільності такого обміну матеріали справи не містять. Не дослідження судом питання вартості майна, яке неповнолітня ОСОБА_3 відчужує та набуває у власність створює для дитини додаткові ризики втрати цього майна (або його частини). Судом не задоволено клопотання представника відповідача про залучення у справі в якості третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради, внаслідок чого уповноваженим органом не надано свій висновок щодо можливості відчуження майна дитини, яке знаходиться на території м. Суми. Жодної інформації щодо квартири АДРЕСА_1 у суду не було. Крім того, позивачем не надано доказів направлення відповідачу заяви про надання дозволу на укладення договору міни та звернення позивача до нотаріуса для укладення договору міни квартири, а також відмови нотаріуса у вчиненні такої дії у зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування.      
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виявили намір щодо проведення обміну належними їм частками власності на квартири. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_1 безпідставно заперечує відносно надання згоди на укладення договору міни частками квартир, незважаючи на те, що матеріальний стан його доньки покращиться, а вартість квартири АДРЕСА_2 є вищою в порівнянні з квартирою АДРЕСА_1 . Відсутність інформації стосовно квартири АДРЕСА_1 жодним чином не впливає на правильність рішення, тим більше власником квартири у м. Суми стане ОСОБА_4 , який письмово висловив свою думку, що він не заперечує проти обміну частками та просить позов задовольнити. На даний час відповідач здає квартиру в м. Суми в оренду, кошти від здачі в оренду використовує сам, тому заперечує проти позову.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доцільності надання судом дозволу на укладення та підписання договору міни належної ОСОБА_3 Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на належну ОСОБА_4 Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_1 , оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дитини - позивача у справі. Надання згоди на укладення договору міни частками вказанихквартир не буде порушувати права дитини, а навпаки покращує майновий стан неповнолітньої ОСОБА_3 , буде сприяти її повноцінному розвитку, покращенню майнового стану, сприятиме подальшому становленню сталих соціальних зв`язків, оскільки вона проживає та навчається в м. Києві.
         Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_3 народилась  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками є ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , шлюб між якими розірвано у 2014 році. Після розірвання шлюбу між батьками донька ОСОБА_3 залишилась проживати з матір`ю в м. Києві, а її батько постійно проживає в 
АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках на підставі договору дарування квартири від 30 листопада 2009 року (а.с.28-29, т. 1). Вказанаквартира складається із чотирьох кімнат, має житлову площу 90 кв.м., а загальну площу - 152,50 кв.м.
Відповідно до відомостей договору дарування від 30.11.2009 року за даними КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (довідка №1441724 від 20.11.2009 року) інвентаризаційна (балансова) вартість квартири  АДРЕСА_2  складає 355 081 грн.
Судом встановлено, що власником 1/3 та 1/6 часток квартири АДРЕСА_1  є  ОСОБА_3 . Іншим співвласникомвказаної квартири є ОСОБА_4 , якому належить 1/3 та 1/6 часток квартири. Право власності набуто на підставі договорів дарування квартири від 12 вересня 2008 року (а.с.20-25, т. І). Тобто, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками кожен по 1/2часток квартири АДРЕСА_1 .
Квартира  АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, має житлову площу 70,9 кв.м., загальну площу - 126,34 кв.м. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна вартість квартири становить 255 903 грн.
Вартість квартири  АДРЕСА_2 перевищує вартість квартири  АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що неповновнолітня ОСОБА_3 проживає та зареєстрована в квартирі  АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, який затверджений заступником начальника служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Карпенко О.М. від 18 лютого 2019 року встановлено, що проведено обстеження житла неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту встановлено, що для виховання та розвитку дитини створені належні умови, для дитини відведені 2 кімнати, а в квартирі проведено сучасний ремонт, кімнати облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4  висловили бажання укласти договір міни належних їм часток квартир з метою набуття у власність кожним із вказаних осіб цілого об`єкту нерухомого майна. Батько неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відмовив у наданні своєї згоди на укладання такого договору, яка є обов`язковою в силу ст.177 СК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При прийнятті судового рішення суд враховує положення Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року.
Відповідно до статті 3 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 27 Конвенції зазначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Положення Конвенції узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Суд враховує норми міжнародного права, які стверджують про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків
Судом встановлено, що при укладенні договору міни неповнолітня  ОСОБА_3 стане одноосібним власником квартири   АДРЕСА_2 , яка за площею та ціною є більша ніж квартира АДРЕСА_1 , власником якої стане ОСОБА_4 (рідний брат ОСОБА_3 ). 
Крім того, укладення цього договору, на укладення якого не надає згоди відповідач, сприятиме подальшому становленню сталих соціальних зв`язків неповнолітньої, оскільки вона проживає та навчається в м.Києві.
Позовна заява подана матір`ю малолітньої та той час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 2 статті 154 СКУкраїни батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Станом на дату ухвалення рішення судомпершої інстанції ОСОБА_3 вже досягла 15 - річного віку та є особою з неповною цивільною дієздатністю.
На сьогодні ОСОБА_3 має повних 16 років.
Укладення договорів стосовно майна дітей неповнолітніх (від 14 до 18 років) визначається цивільним, а не сімейним законом.
Вважається, що неповнолітні самостійно укладають правочини щодо належного їм майна, а батьки лише надають на це згоду.
Частиною3 ст. 177 СК України закріплено порядок надання батьками згоди на укладення неповнолітніми правочинів щодо їх майна: батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другоюцієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.
Крім того, згідно абзацу 2 частини 2 статті 32 ЦК України на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
При вирішенні спору належить виходити із визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення фактичних обставин справи для з`ясування всіх чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Відповідачем не доведено, що надання згоди на укладення договору міни буде суперечити інтересам дитини та не сприятиме її повноцінному розвитку та покращенню матеріального становища. Крім того, відповідачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, які б спростовували твердження позивача про необхідність укладення договору міни.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що відмова відповідача щодо надання згоди на укладення договору міни є необґрунтованою та такою, що не відповідає інтересам дитини, перешкоджає її нормальному розвитку та покращенню матеріального стану.
Згідно ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов правильного висновку щодо доцільності надання дозволу  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на укладення та підписання договору міни належної їй 1/2 частки квартири  АДРЕСА_1 на належну ОСОБА_4 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_1 , оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дитини, сприяти її розвитку та покращить майновий стан. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виявили намір провести обмін належними їм частками власності, внаслідок якого ОСОБА_3 стане повноправним власником квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 власником квартири АДРЕСА_1 . Даний намір є вільним волевиявленням як ОСОБА_3 , 2005 року народження, яка на час розгляду справи в апеляційному суді досягла 16 - річного віку, так і ОСОБА_4 , який є рідним братом ОСОБА_3 та не заперечує проти обміну частками квартир. 
Твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 вирішила у 2017 році продати квартири стороннім особам, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин скаржник не надав ані суду першої, ані апеляційної інстанції. 
Доводи апеляційної скарги, що саме завдяки зусиллям ОСОБА_1 його донька на сьогоднішній день має нерухомість у м. Суми та в м. Києві, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у часткову власність нерухомість на підставі договору дарування від своїх батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Твердження скаржника про те, що внаслідок обміну ОСОБА_3 відчужує 2/3 частки квартири, а отримує Ѕ частку квартири та будь - яких розрахунків економічної доцільності такого обміну матеріали справи не містять, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/3 та 1/6 часток квартири АДРЕСА_1 , що в сумі становить 1/2.
Матеріалами справи підтверджено, що вартість квартири АДРЕСА_2 становить 355 081 грн., та є вищою у порівнянні з квартирою АДРЕСА_1 , вартість якої становить 255 903 грн.
Твердження скаржника про відсутність у суду інформації щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме технічний, санітарний стан, оздоблення, наявність ремонту, побутової техніки, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки власником квартири у м. Суми стане ОСОБА_4 , який висловив свою згоду на обмін частками квартир.  
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу заяви про надання дозволу на укладення договору міни та звернення позивача до нотаріуса для укладення договору міни, а також відмова нотаріуса у вчиненні такої дії у зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані твердження не спростовують правильність висновків суду та не впливають на законність рішення суду. 
 
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
          Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
            Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
                                Мараєва Н.Є.