ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1587/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 (суддя Бондар М.В.)  в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:   Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_3   в якому просив 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням процедури прийняття спірного наказу, в частині строку притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2020, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що спірний наказ прийнято за результатами проведеного службового розслідування, на підставі виявлених фактів порушення позивачем вимог законодавства, та за наявності підстав для притягнення особи до повної матеріальної відповідальності. Скаржник зазначає, що відповідач не мав інших варіантів дій ніж прийняття спірного наказу за встановлених обставин.
Позивачем надіслано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої доводи посиланням на обґрунтованість висновків суду першої інстанції та зазначаючи що доводи апеляційної скарги по суті жодним чином не спростовують факт недотримання строків притягнення особи до матеріальної відповідальності, що вставлені судом першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2016 року № 297 майор ОСОБА_2 , начальник інженерної служби частини, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 06.06.2016 року №102 на посаду начальника інженерної служби управління військової частини польова пошта НОМЕР_5 , визнано таким, що здав справи і посаду та вибув до нового місця служби смт Черкаське Дніпропетровської області.
На підставі наказу командира в/ч пп НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 07.11.2016 року № 247 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 06.06.2016 року №102, на посаду начальника інженерної служби, який прибув із військової частини польова пошта НОМЕР_6 , смт. Черкаське, з 07.11.2016 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 08.11.2016 року.
Згідно з актом про прийняття посади начальника інженерної служби в/ч пп НОМЕР_6 (штамп вх. №5241 від 17.09.2016 року) комісія у складі (…),з`ясовано, зокрема, що за начальником інженерної служби рахується КМТ-7 3 одиниці (місцезнаходження невідоме).
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 17.10.2019 року №2692 Про призначення службового розслідування відповідно до телеграми вх.№5428 від 11.10.2019 року по факту вини майора ОСОБА_3 у виникненні недостач по інженерній службі з урахуванням вже списаного майна, наказано провести службове розслідування в термін до 28.10.2019 року.
За результатами службового розслідування помічником начальника зв`язку відділення зв`язку штабу капітаном ОСОБА_4 25.10.2019 року складено акт службового розслідування. В ході розслідування було встановлено та документально підтверджено факт отримання наступного майна інженерної служби та закріплення його за матеріально відповідальними особами, на загальну суму 314849,80 грн.: КМТ-7-4 (чотири) комплекти на загальну суму 191878,84 грн. Дане майно було отримано колишнім начальником інженерної служби майором ОСОБА_2 про що свідчать копії нарядів, які додаються від 25.02.2015 року №343/3/247 та від 20.01.2015 року №343/3/82 та особистий підпис майора ОСОБА_1 . Вказане майно інженерної служби було особисто отримано тодішнім начальником інженерної служби частини майором ОСОБА_2 та не було ним передано та закріплено за підрозділами частини. В акті прийому посади начальника інженерної служби майором ОСОБА_3 від 17.09.2016 року №5241 дане майно вказане, як нестача, що рахується за позивачем. Згідно вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2016 року майор ОСОБА_5 виключений зі списків особового складу частини та вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 26.10.2019 року № 2757 Про результати службового розслідування скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2019 року №72 «Про результати службового розслідування» щодо притягнення майора ОСОБА_3 до матеріальної відповідальності, як такий, що виданий з порушенням вимог діючого законодавства. Також, вказаним наказом начальнику інженерної служби частини наказано підготувати копію матеріалів службового розслідування та направити у п`ятиденний термін після закінчення розслідування до військової частини НОМЕР_1 для прийняття правового рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 191 879,84 коп. 
Згідно копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року №224 Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі за результатами службового розслідування, по факту вини майора ОСОБА_2 в виникненні недоліків по інженерній службі з урахуванням списаного майна у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.10.2019 №2757 «Про результати службового розслідування» було встановлено, що військовослужбовцем військової частини НОМЕР_7 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 було заподіяно шкоду державі: майором ОСОБА_6 на загальну суму 191879,84 грн. Відповідно до статті 10, частини 3 статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі», наказано: начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , за шкоду, заподіяну державі під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , притягнути до матеріальної відповідальності та стягнути суму завданих збитків у розмірі 191879,84 грн. 
Позивач, не погодившись з наказом про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі та вважаючи його протиправним, звернувся до суду.
Дослідивши встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 243/95-ВР).
За приписами абзацу 1 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти (абзац 2 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР).
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР у випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Зі змісту пункту 3 розділу І Положення № 243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (пункт 13 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР).
Відповідно до п.5 Положення № 243/95час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
Стаття 256  ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
В частині 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
31.10.2019 року набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Отже, як законодавством, що діяло на час виявлення нестачі, так і законодавством, що діяло на час застосування до позивача матеріальної відповідальності, строк притягнення до матеріальної відповідальності становив 3 роки з моменту виявлення нестачі.
З огляду на те, що факт завдання матеріальної шкоди встановлений та зафіксований  у вересні 2016 року, а до відповідальності позивача притягнуто більш ніж через три роки, а саме в листопаді 2019 року, колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність спірного наказу.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не пояснюють факт порушення строків притягнення до відповідальності.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт виявленого службовим розслідуванням порушення, жодним чином не обґрунтовує наявність підстав для недотримання процедури притягнення особи до відповідальності в частині дотримання законодавчо встановлених строків.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, та ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального і  дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Щодо витрат на правову допомогу.
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно керуватися нормами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи слідує, що з метою отримання правової допомоги в адміністративній справі, позивачем було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №1/А/21 від 12.01.2021 року на підставі якого Адвокатським об`єднанням «Артіс Лоукейс» надано правничу допомогу, що включає в себе: зустріч з Клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення до суду; ознайомлення з наявними у Клієнта матеріалами для надання правового аналізу апеляційної скарги: аналіз наявним документам, вивчення відповідних нормативних актів, консультування Клієнта щодо отримання додаткових доказів для звернення до суду з відзивом на апеляційну скаргу: підготовка, складання та направлення відзиву на апеляційну скаргу на адресу відповідача та суду; підготовка, складання та подання письмових пояснень представника позивача до суду; підготовка, складання клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу та необхідних додатків до даного клопотання; представництво інтересів Клієнта в суді по справі № 160/1587/20.
Також, до суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) з отримання професійної допомоги згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №1/А/21 від 12.01.2021.
За надані послуги позивачем сплачено Адвокатському об`єднанню «Артіс Лоукейс» 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією AT КБ «Приватбанк» № 0.0.2036862739,1 від 02.03.2021 року.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  20.10.2020  залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5  000 грн.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
              
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров