ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року	Львів	Справа № 460/3019/18 пров. № А/857/10999/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання – Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ", Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду  від 16 липня 2020 року у справі № 460/3019/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  "МОРГАН ФЕНІЧЕ" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Хоум Груп Ес.Ей. (Home Group S.A.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Держава Україна в особі Міністерства юстиції України про скасування повідомлення - рішення,-

                                                В С Т А Н О В И В:          

06 грудня 2018 року ТОВ “Морган Феніче” звернулось в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними і скасування податкових  повідомлень-рішень №0008721402 від 12.09.2018 на суму 91434955,87 грн., №0008711402 від 12.09.2018 на суму 170,00 грн.,  №0008731402 від 12.09.2018 на суму 396050,76 грн.,  №0008701401 від 12.09.2018 на суму 47745,00 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду  від 16 липня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" (код ЄДРПОУ 33426845, вул.Індустріальна,12, смт.Квасилів, Рівненський район, Рівненська область, 35350), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )  Лоррейн Макмахон (5, Сміт Стріт,Лондон SW 4 EE) Хоум Груп Ес.Ей. (Home Group S.A.)(вул. Бассе, 50,м. Стейнсел, 7307) до  Головного управління ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ 43142449 вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023) Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393, Львівська пл., 8, м.Київ, 04053), третя особа без самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001), -  задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №0008721402 від 12.09.2018 в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" пені за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 90494955,87 грн. В решті вказане рішення залишено без змін. 
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №0008711402 від 12.09.2018, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" застосовано штраф в сумі 170,00 грн. повністю.
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №0008731402 від 12.09.2018 в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче"  суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 350219,86 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями: 305512,32 грн., за штрафними санкціями: 44707,54 грн.  В решті вказане рішення залишити без змін.
В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового  повідомлення-рішення  Головного управління ДФС у Рівненській області №0008701401 від 12.09.2018, яким  Товариству з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн. (відшкодовану) та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 9549 грн., - відмовлено.  
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 609792,96 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржили Товариство з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ", Головне управління ДПС у Рівненській області та Державна податкова служба України подавши апеляційні скарги.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ" у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині, в якій судом першої інстанції залишено в силі податкові повідомлення-рішення №0008721402, 0008731402, 0008701401 від 12.03.2018 року, в іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року залишити без змін. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у скасуванні пені на загальну суму 177 891,19 гривень, що була застосована до ТОВ «Морган Феніче» за порушення термінів надходження валютної виручки за експортним контрактом Морган Феніче з незалежною компанією Tokyo Fabric, а також за порушення термінів надходження товарів (тканин) за імпортними контрактами Морган Феніче з незалежними постачальниками Foxnord, Boyteks Tekstil та Светлогорск Химволокно. Оскаржуване Рішення є неправомірним в цій частині, оскільки Суд помилково відмовив ОСОБА_3 у застосуванні приписів Статті 2.2.8) КАС України (щодо пропорційності рішень суб`єктів владних повноважень), та норм Статті 1 Протоколу 1 до Конвенції (право на вільне володіння майном) та практики ЄСПЛ. Крім того, оскаржуване рішення є неправомірним в цій частині, оскільки суд помилково відмовив ОСОБА_3 у застосуванні Статті 6 Конвенції (норми якої забороняють притягнення до кримінальної відповідальності за відсутності доведеної вини) і застосовної практики ЄСПЛ, які визнаються джерелом права в Україні. В результаті, в цій частині суд прийняв несправедливе Рішення у цій Справі. Застосування до ОСОБА_3 штрафних санкцій (пені) у розмірі 177 891,19 гривень є непропорційним рішенням в розумінні Статті 2.2.8) КАС України. Ці штрафні санкції порушують принципи пропорційності також і для цілей застосування Статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини та, відповідно, порушують право Морган Феніче на «мирне володіння майном». Це право ОСОБА_3 гарантоване нормами Статті 1 Протоколу 1 до Конвенції та практикою ЄСПЛ, що є нормами прямої дії та джерелом права в Україні. Таким чином, застосування штрафних санкцій (пені) до ОСОБА_3 є явно непропорційним заходом і порушує право ОСОБА_3 на мирне володіння майном відповідно до Статті 2.2.8) КАС України, а також відповідно до Статті 1 Протоколу 1 до Конвенції (з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі «Мамідакіс проти Греції»), приписи яких суд першої інстанцій помилково не застосував через невірне тлумачення принципу пропорційності.
Апелянти Головне управління ДПС у Рівненській області та Державна податкова служба України у своїх апеляційних скаргах просять скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Апелянти свої вимоги мотивують тим, що відповідно до частини 2 статті 12 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» органи, що здійснюють валютний контроль мають право вимагати та одержувати від резидентів та нерезидентів повну інформацію про здійснення ними валютних операцій, стан банківських рахунків в іноземній валюті у межах повноважень визначених статтею 13 цього Декрету а також про майно, що підлягає декларуванню згідно з пунктом 1 статті 9 цього Декрету.
Згідно частини 1 статті 13 ДКМУ від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 13 Декрету КМУкраїни від 19.02.1993 року N15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» уповноважені банки здійснюють контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами через ці банки.
Таким чином, уповноважений банк, здійснює контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами, контролюючий орган здійснює фінансовий контроль за цими операціями, а НБУ контролює виконання правил регулювання валютних операцій, забезпечує виконання банками функцій агента валютного контролю.
Згідно зі статтею 387 Господарського кодексу України суб`єкти ; зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків > та зборів (обов`язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною і виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов`язкового продажу частини э надходжень в іноземній валюті.
Чинне спеціальне законодавство України, що регулює валютні відносини (які, безсумнівно, належать до сфери регулювання публічного права), зокрема Закон про розрахунки в іноземній валюті та Інструкція про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затверджена Постановою Правління НБУ від 24 березня 1999 № 136, встановлюють ряд вимог щодо здійснення експорту та імпорту товарів. Так, при експорті мають забезпечуватися надходження на рахунки резидентів відкриті в уповноважених банках валютної виручки у визначені Законом про розрахунки в іноземній валюті строки.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» від 6 листопада 2012 року № 5480-УІ внесено зміни до статей 25 та 44 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року №679-ХІУ (із змінами і доповненнями), згідно з якими Національний банк України наділяється правом запроваджувати вимоги щодо обов`язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті, а також встановлювати порядок проведення обов`язкового продажу та розмір надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов`язковому продажу.
Також, у листі НБУ від 04.06.2014 № 28-310/28125 «Про проведення заліку зустрічних однорідних вимог при здійсненні експортної операції резидента» вказано, що проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки, яка не надходитиме на рахунок клієнта за експортним контрактом не є можливим, оскільки, призведе до порушення вимог законодавства України.
Постановами правління Національного банку України №          354 від 4)3.06.2015, № 581 від 03.09.2015, № 863 від 04.12.2015, № 140 від 03.03.2016, № 342 від 07.06.2016 із змінами (Постанова Правління НБУ № 361 від 28.07.2016), № 386 від 14.09.2016, № 410 від 13.12.2016 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (із змінами та доповненнями) встановлена вимога щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, визначеної частини надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками у вигляді валютної виручки резидентів від продажу товарів за зовнішньоекономічними договорами. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.
Метою прийняття Національним банком України вищезазначених постанов, була підтримка стабільності валютного ринку України.
Таким чином, припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж дії вищевказаних Постанов НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (із змінами та доповненнями) не є підставою для зняття експортних операцій з контролю.
Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
З урахуванням вищезазначеного, проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки (яка не надходитиме на рахунок клієнта) не є можливим, оскільки призведе до порушення вимог законодавства України, зокрема, вищезазначених положень нормативно- правових актів.
12 січня 2021 року Державна податкова служба України та Головне управління ДПС у Рівненській області подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Державної податкової служби та утворенням територіальних органів Державної податкової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання органів Державної податкової служби» від 30 вересня 2020 року №893.
Суд апеляційної інстанції дослідивши заявлені клопотання відповідачами, дійшов висновку, що у задоволенні даних клопотань слід відмовити, оскільки відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30 вересня 2020 року №893 територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4  ст.229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ТОВ “Морган Феніче” код ЄДРПОУ 33426845, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 18.04.2005; засновник: Акціонерне товариство “АТ Хоум Груп”, кінцеві бенефіціарні власники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; види діяльності: 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, 21.09 Виробництво інших меблів, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с.180-186 том 2) 
Відповідно до ст.20 розділу І, ст.ст.75, 77, 82 гл.8 розділу ІІ Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за ІІ квартал 2018 року, на підставі наказів Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.04.2018 №1249, від 05.05.2018 №1330 та направлень від  18.05.2018 №1067/17-00-14-01, №1066/17-00-14-01, №1060/17-00-14-01, №1068/17-00-14-08, №1065/17-00-14-01, №1063/17-00-14-01, №1064/17-00-14-01, №1062/17-00-14-01, №1061/17-00-14-01 та від 24.05.2018 №1068/17-00-14-08 була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ “Морган Феніче” з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.
Перевірка проводилась з 21.05.2018 по 03.07.2018. Термін перевірки  продовжувався наказом № 1748 від 18.06.2018 з 19.06.2018  терміном на 10 робочих днів.
Результати перевірки оформлені актом від 10.07.2018 №1668/17-00-14-01/33426845 “Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ “Морган Феніче” (код за ЄДРПОУ 33426845) податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного – за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – за період з 01.01.2015 по 31.03.2018” (а.с.57-65 том 3). 
Платником податків на акт перевірки подано заперечення, з урахуванням чого,  податковим органом було призначено і проведено позапланову перевірку відповідних спірних питань. 
Результати такої перевірки оформлені актом №1921/17-00-14-01/33426845 від 22.08.2018 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Морган Феніче” (код за ЄДРПОУ 33426845) податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018” (а.с.23-63 том 2).
За висновками вказаного акту, під час перевірки встановлено такі порушення  у сфері ЗЕД:
- статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994 №185-94-ВР (із змінами та доповненнями), а саме: порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 201793,78 євро та ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 69819,85 євро  при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з фірмою – нерезидентом “Fleming AS”, Естонія;   ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 435180,60 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з фірмою-нерезидентом  “Home Group Sp. Z.o.o.”, Польща;  порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 5805753,17 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №07052013 від 07.05.2013, укладеного з нерезидентом-фірмою “GHG Spolka z.o.o”, Польща;
- статті 2 Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від  23.09.1994 №185/94-ВР (із змінами та доповненнями), а саме: ненадходження товару на суму 5249,94 євро по контракту №1/10122012 В від 20.12.2012. укладеному з фірмою-нерезидентом “Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S.”, Турція; порушення термінів надходження товару в сумі 16500,00 польських злотих по контракту №1/02062016 FM від 02.06.2016, укладеного з фірмою-нерезидентом “Foxnord Sp.z.o.o.”, Польща;  ненадходження товару на суму 45,79 євро по контракту №27032015C/1010-22/15 від 27.03.2015, укладеного з фірмою-нерезидентом ОАО "СветлогорскХимволокно", Білорусь; ненадходження товару в сумі 12476,02 доларів США по  контракту №2/17082017 17.08.2017, укладеного з фірмою - нерезидентом “Tokyo Fabric int LTD”, Великобританія.
- пп.а) пп.141.4.1, пп.141.4.2, п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, а саме: з питання правильності повноти оподаткування процентних доходів нерезидента із джерелом їх походження з України, встановлено заниження  податку на доходи нерезидентів за IV квартал 2017 року в сумі  178830,14 грн. (1192200,94 грн.*15% = 178830,14 грн.) по кредитному договору №051007-02 від 07.10.2005, укладеному з “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія; та заниження  податку на доходи нерезидентів за 2015 рік  в сумі 126755,18 грн. (845034,50 грн * 15% = 126755,18 грн) по договору позики №301986 від 21.08.2013, укладеному з IKEA Supply AG, Швейцарія;
- пп.г) пп.141.4.1 п.141.4 ст.141, пп.141.4.4. п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України:  у 2015 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 800,00 євро / 18653,66  грн., який виплачений нерезиденту ООО “Транспортная компания ЛМЛ”, Республіка Білорусь, не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 1119,22 грн. (18653,66 * 6 % = 1119,22 грн.) по договору б/н від 12.05.2015;  у 2015 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 11000,00 євро / 278794,20  грн., який виплачений нерезиденту “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія, не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 16727,65 грн. (278794,20 * 6% = 16727,65 грн.) по договору №27/08 від 27.08.2015;  у 2017 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 10850,00 євро / 329771,32 грн., які виплачені нерезиденту “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD, Англія, не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 19786,28 грн. (329771,32  * 6% = 19786,28 грн.) по контракту  №23/10/17 від 23.10.2017;  у 2016 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 1500,00 євро / 42375,69 грн., які виплачені нерезиденту “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія, не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 2542,54 грн. (42375,69 * 6% = 2542,54 грн.) по контракту  № 01\10 від 01.10.2015;
- ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю” від 19.02.1993 №15-93 (із змінами та доповненнями), де встановлено порушення строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та перебувають за її межами, а саме: станом на 01.04.2018 – ТОВ “Морган Феніче” на звітну дату, не подало до податкового органу Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами, по контрактам з “Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S.”, Турція; АОА “Светлогорск-Химволокно”", Білорусь; “Tokyo Fabric int LTD”, Великобританія; “Fleming AS”, Естонія та  “Home Group Sp. Z.o.o.”, (Польща). 
Що стосується ПДВ, то перевіркою було встановлено порушення п.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.1, 201.10  ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податкових зобов`язань на 38196 грн. по декларації за лютий 2017, що призвело до завищення залишку від`ємного значення   по декларації за лютий 2017 року, а в подальшому – до завищення  заявленої суми бюджетного відшкодування  на розрахунковий рахунок  за березень 2017 року. 
З урахуванням таких висновків, 12.09.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- №0008721402, яким до ТОВ “Морган Феніче” застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн. (а.с.77-86  том 1);
- №0008711402, яким до ТОВ “Морган Феніче” застосовано штраф в сумі 170,00 грн. за порушення ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю” від 19.02.1993 №15-93 (а.с.87-88  том 1) ;
- №0008731402 , яким ТОВ “Морган Феніче” збільшено   суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 396050,76 грн., в тому числі  345761,01 грн. - за податковими зобов`язаннями та 50289,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями  (штрафами) (а.с.89-90 том 1);
- №0008701401, яким ТОВ “Морган Феніче” зменшено суму бюджетного відшкоду-вання з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн. (у тому числі відшкодовану на дату складання податкового повідомлення-рішення) та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 9549 грн. (а.с.91-92 том 1).  
ТОВ “Морган Фенічі” 21.09.2018 оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку (а.с.94-127 том 1).
Рішенням ДФС України №37490/6/99-99-11-01-02-25 від 19.11.2018 скаргу платника залишено без задоволення (а.с.129-139 том 1). 
Відповідно до цього, ТОВ “Морган Феніче” оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення до суду.
Що стосується податкового повідомлення-рішення №0008721402 від 12.09.2018, яким до ТОВ “Морган Феніче” застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн., то суд зазначає, що відповідно до розрахунку (а.с.78-86 том 1) вказана сума пені складається з: 
1) 76918955,54 грн. – пені, нарахованої за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 5805753,17 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №07052013 від 07.05.2013, укладеного з нерезидентом – “GHG Spolka z.o.o”, Польща; 
2) 14338109,14 грн. – пені, нарахованої за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 201793,78 євро та ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 69819,85 євро  при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з нерезидентом “Fleming AS”, Естонія;   та пені нарахованої за ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 435180,60 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з нерезидентом  “Home Group Sp.z.o.o”, Польща;   
3) 177891,19 грн. – пені., нарахованої за ненадходження товару на суму 5249,94 євро по контракту №1/10122012 В від 20.12.2012, укладеного з нерезидентом “Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S.”, Туреччина; порушення термінів надходження товару в сумі 16500,00 польських злотих по контракту №1/02062016 FM від 02.06.2016, укладеного з нерезидентом “Foxnord Sp.z.o.o.” (Польща); ненадходження товару на суму 45,79 євро по контракту №27032015C/1010-22/15 від 27.03.2015, укладеного з нерезидентом ОАО “СветлогорскХимволокно”, Білорусь; ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 12476,02 доларів США по контракту №2/17082017 від 17.08.2017, укладеного з   нерезидентом “Tokyo Fabric Int Ltd”, Великобританія.
Що стосується контракту №07052013 від 07.05.2013 з  “GHG Spolka z.o.o”, Польща, то за його умовами ТОВ “Морган Феніче” зобов`язалося поставити компанії” GHG Spolka z.о.о.”, меблі. В акті перевірки зафіксовано, що станом на 01.07.2015 по вищевказаному контракту за даними бухгалтерського обліку підприємства  (рах.362, 6812) рахується сальдо розрахунків в сумі 109006,81 євро. Разом з тим, покликаючись на те, що за результатами попередньої позапланової перевірки (акт від 03.12.2014 за №76/22-141/33426845), проведеної за період з 01.05.2013 по 31.10.2014, по вказаному контракту встановлено ненадходження валютної виручки за експортовану продукцію внаслідок неправомірного проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки, яка не надійшла на рахунок клієнта, в розмірі 3937925,96 євро, податковий орган зробив висновок, що станом на 01.07.2015 по вищевказаному контракту сальдо розрахунків (Дт) фактично становить 4046932,77 євро. Актом також констатовано, що за період з 01.07.2015 по 31.03.2018 на виконання умов вказаного контракту позивачем експортовано товар, а саме меблеві вироби, на загальну суму 33809012,87 євро,  валютна виручка, що надійшла на валютний рахунок за цей період склала 26875414,25 євро, при цьому, станом на 31.03.2018 по контракту встановлено дебіторську заборгованість в сумі 10980531,39 євро, граничні строки надходження якої, як валютної виручки, на час перевірки не настали. Таким чином, збільшивши заборгованість по даному контракту на початок охопленого даною перевіркою періоду на суму, яка кваліфікована попередньою перевіркою як заборгованість в сумі  3937925,96 євро, внаслідок неприйняття заліку зустрічних однорідних вимог на цю суму, відповідач зробив висновок, що і в поточному періоді валютна виручка надходила на рахунки позивача з порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків. Загальна сума такої виручки визначена податковим органом на рівні  5805753,17 євро.
За правилами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у адміністративній справі №817/1200/15 (а.с.168-227том 4), що набрало законної сили 23.10.2019 (а.с.61-84, 167-210 том 7), було задоволено частково позов ТОВ “Морган Феніче” до Рівненської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління ДФС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, зазначеним рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.03.2015 №0000212200, яким ТОВ “Морган Феніче” у зв`язку з порушенням статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” нараховано суму грошового зобов`язання по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 23678173,80 грн. 
Вказана сума пені була нарахована на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Морган Феніче” №76/22-141/33426845 від 03.12.2014, в якому зафіксовано не надходження валютної виручки за експортовану продукцію на суму 3937925,96 євро при виконанні умов контракту №07052013 від 07.05.2013 з фірмою-нерезидентом “GHG Spolka z.о.о.” (Польща).
Згідно з цим актом перевірки, за даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість по рахунку 362) та вантажно-митних декларацій сума експорту нерезиденту - фірмі GHG Spolka z.о.о. (Польща) за період з 01.05.2013 по 31.10.2014 по контракту №07052013 від 07.05.2013 складає 4996825,75 євро /74131248,92 грн. За даними бухгалтерського обліку позивача вказана сума закривається наступним чином: 1) надходження валютної виручки на валютний рахунок резидента (Дт 362 Кт 312) на суму 358345,00 євро / 5344220,13 грн; 2)  залік зустрічних вимог по імпортних контрактах (Дт 362 Кт 632) на суму 3937925,96 євро / 63181912,29 грн. Станом на 31.10.2014 заборгованість “GHG Spolka z.о.о.” (Польща) перед ТОВ “Морган Феніче” за експортовану продукцію по контракту № 07052013 від 07.05.2013 становить 700554,79 євро.
Рішенням суду у справі №817/1200/15 встановлено, що окрім контракту №07052013 від 07.05.2013, за умовами якого ТОВ “Морган Феніче”  експортувало продукцію “GHG Spolka z.о.о.” (Польща), були також укладені і виконані контракти, за умовами яких ТОВ “Морган Феніче” імпортувало товари (послуги) від  “GHG Spolka z.о.о.” (Польща), а саме: № 4-GHG від 01.04.2012, (послуги загальною вартістю 89 782,26 євро), №150312 від 15.03.2012 (оренда загальною вартістю 107207,00 євро), №111813 від 18.11.2013 (послуги загальною вартістю 580668,00 євро), № 5 від 21.07.2014 (послуги загальною вартістю 5622,54 євро). Таким чином, встановлено отримання позивачем від нерезидента - фірми “GHG Spolka z.о.о.” (Польща) імпорту послуг в розрізі перелічених контрактів на загальну суму 783279,8 євро  і вказана сума боргу нерезидента перед ТОВ “Морган Феніче” була  зарахована  у виконання зобов`язань “GHG Spolka z.о.о.” за експортований товар по контракту №07052013 від 07.05.2013. Також відповідно до договорів про зарахування зустрічних вимог, укладених між ТОВ “Морган Феніче” та “GHG Spolka z.о.о.”, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних вимог, що випливають з експортного договору №07052013 від 07.05.2013 за експортований товар, за період з 07.05.2013 по 20.08.2014 на суму 3737858,41 євро, а саме по  договорах від 31.07.2013 на суму 157123,10 євро, від 31.10.2013 на суму 42944,45 євро, від 31.01.2014 на суму 78975,00 євро, від 31.03.2014 на суму 429626,58 євро, від 30.04.2014 на суму 447674,24 євро, від 31.05.2014 на суму 690682,32 євро, від 31.07.2014 на суму 1042992,05 євро, від 28.08.2014 на суму 201854,08 євро, від 28.08.2014 на суму 846054,14 євро.  Крім цього, розрахунки за експортовані товари ТОВ “Морган Феніче” для “GHG Spolka z.о.о.” (Польща) на загальну суму 2065900 євро/33714804,1 грн. закриті шляхом укладання договорів про взаємні розрахунки між трьома сторонами, в яких ТОВ “Морган Феніче”  виступає боржником, фірма “GHG Spolka z.о.о.” (Польща) – платником, а третя сторона - кредитором. За умовами таких контрактів передбачено, що платник -  “GHG Spolka z.о.о.” взяв на себе зобов`язання по сплаті суми боргу ТОВ “Морган Феніче” перед третіми сторонами. Третіми сторонами були: “Bufab Kit AB” (Швеція) в сумі 2,7 тис.євро; “Culp Europe Sp zoo” (Польща) в сумі 19,9 тис.євро; “IKEA Components sro” (Словаччина) в сумі 12,2 тис.євро; “Міla spzoo” (Польща) в сумі 56,8 тис.євро; “Przedsiebiorstwo Produkcyjno Handlowo-Uslugowe” (Польща) в сумі 74,3 тис.євро; “PSI Spoldzielczy Producent Sprezyn” (Польща) в сумі 63,0 тис.євро; “Stafast A/S” (Польща) в сумі 36,3 тис.євро; “Tagmet Polska sp zoo” (Польща) в сумі 13,0 тис.євро; “UAB IKEA Industry” (Литва) в сумі 81,0 титс.євро; “Vita Polymers Poland Spzoo” (Польща) в сумі 980,4 тис.євро; ИООО “ВМГ Индустри” (Білорусія) в сумі 267,3 тис.євро; “Qingdao Ruihua Group” (Китай) в сумі 25,6 тис.євро; “Shanghai Sunshine Import-Export Co Ltd” (Китай) в сумі 286,5 тис.євро; “Greatex Mills Inc” (Польща) в сумі 10,4 тис.євро; “Hangzhou Kelida Home Textile Co Ltd” (Китай) в сумі 6,1 тис.євро; “Stalmot&Wolmet Spolka Akcyjna” (Польща) в сумі 0,2 тис.євро; “CTF Global LTD” (Корея) в сумі 28,1 тис.євро; “Culp Europe Sp zoo” (Польща) в сумі 42,1 тис.євро; “DAE SONG TEXTILE” (Корея) в сумі 5,7 тис.євро; “Homanit GmbH&CoKG” (Німеччина) в сумі 6,6 тис.євро; “Jiangsu High Hope Corporation” (Китай) в сумі 19,7 тис.євро;  “Kronospan Mielec Spzoo” (Польща) в сумі 11,4 тис.євро;  “Sanex Spzoo” (Польща) в сумі 2,8 тис.євро; “Sklejka Orlimex Spzoo” (Польща) в сумі 11,8 тис.євро; “Texton SA” (Польща) в сумі 2,1 тис.євро.
В ході розгляду справи №817/1200/15 судом на підставі досліджених доказів встановлено, як фактичне  виконання ТОВ “Морган Феніче” договірних зобов`язань перед “GHG Spolka z.о.о.” з постачання товарів за контрактом № 07052013 від 07.05.2013, так і фактичне  виконання “GHG Spolka z.о.о.” договірних зобов`язань перед ТОВ “Морган Феніче”, а також підтверджена законність заліку двосторонніх зустрічних вимог. Крім цього, судом в межах розгляду справи на підставі досліджених доказів встановлено не лише  фактичне виконання трьохсторонніх договорів про взаємні розрахунки, а й фактичне виконання усіма такими сторонами тих правочинів, на підставі яких у них виникли взаємні права і обов`язки, що лягли в основу заліку. 
Відповідно до цього, судовим рішенням у справі №817/1200/15 підтверджена наявність фактичних та юридичних підстав для зарахування ТОВ “Морган Феніче” зустрічних вимог з фірмою-нерезидентом “GHG Spolka z.о.о.” (Польща) на суму 3937925,96 євро за період з 01.05.2013 по 31.10.2014.
Таким чином, висновки відповідача про те, що станом на початок планової перевірки, тобто на 01.07.2015 по контракту №07052013 від 07.05.2013 рахується заборгованість в розмірі 4046932,77 євро, в тому числі прострочена заборгованість 3937925,96 євро, яка в той же час повністю погашена заліком зустрічних однорідних вимог ще до початку вказаної перевірки, є абсолютно безпідставними  та надуманими. 
Оскільки з урахуванням вищенаведеного, у період з 01.07.2015 по 31.03.2018 у “GHG Spolka z.o.o.” не було жодної простроченої заборгованості перед ТОВ “Морган Феніче” по контракту №07052013 від 07.05.2013 (а.с.50-151 том 8), то нарахування пені в сумі 76918955,54 грн. (а.с.211-250 том 7, а.с.1-49 том 8) суд кваліфікує як протиправний та необґрунтований захід. За наведеного податкове повідомлення-рішення у відповідній частині підлягає до скасування. 
Що стосується виконання зовнішньоекономічного експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного позивачем з нерезидентом “Fleming AS” (Естонія), то за період з 01.07.2015 по 31.03.2018, на виконання умов вищевказаного контракту ТОВ “Морган Феніче” відвантажено на експорт нерезиденту “Fleming AS”, товар, а саме: меблеві вироби  загальною фактурною вартістю 2280607,17 євро. Валютна виручка за експортовану продукцію надійшла на валютний рахунок  в загальній сумі 2107195,72 євро.
Згідно даних бухгалтерського обліку (аналіз рах.632) сума експорту в розмірі  90305,96 євро закривається договорами про зарахування (Дт-632 Кт-362), а саме в сумі 52314,66 євро по договору зарахування №mf-fas/07/15 від 31.07.2015 та в сумі 37991,30 євро по договору зарахування №mf-fas/09/15 від 30.09.2015.
Податковий орган вважаючи зарахування за експортно-імпортними контрактами на суму 90305,96 євро таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, за результатами перевірки не прийняв його, внаслідок чого констатував, що сума коштів, яка надійшла в рахунок погашення зобов`язань по контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з фірмою – нерезидентом “Fleming AS”, Естонія, становить лише 2107195,72 євро, з яких 201793,78 євро - з порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків та в сумі 69819,85 євро у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті не надійшла, чим порушено вимоги  статті 1  Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.
Дослідженням по справі доказів суд встановив, що ТОВ “Морган Феніче” по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 07.04.2012 за № 28-2012, укладеному з нерезидентом “Vita Polymers Poland SP.z.o.o,” (Польща) згідно митних декларацій в періоді з 20.08.2014 по 26.08.2014 отримано товар, (пінополіуретан еластичний (пористий), на суму 34000,00 євро. В подальшому, між  “Fleming AS”, (Естонія), “Vita Polymers Poland SP.z.o.o,” (Польща) та ТОВ “Моган Феніче” укладено договір відступлення прав вимоги від 30.01.2015, згідно якого “Vita Polymers Poland SP.z.o.o,” (Польща) має права вимоги щодо оплати поставленої по договору №2-2012 від 07.04.2012 продукції в періоді з 20.08.2014 по 26.08.2014 на суму 34000,00 євро та бажає відступити ці права вимоги на користь “Fleming AS”, (Естонія), а “Fleming AS”, (Естонія) погоджується прийняти права вимоги, що відступаються.  
ТОВ “Морган Феніче” по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 14.09.2012 за №1/14092012W, укладеному з нерезидентом “Shanghai Sunshine Import-Export Co.LTD”, (Китай) згідно митних декларацій 23.04.2015 отримано товар, (PU "шкіра"), на суму 7111,56 дол.США. В подальшому, між  “Fleming AS”, (Естонія), “Shanghai Sunshine Import-Export Co.LTD”, (Китай) та ТОВ “Моган Феніче” укладено договір відступлення прав вимоги від 27.06.2015, згідно якого “Shanghai Sunshine Import-Export Co.LTD”, (Китай) має права вимоги щодо оплати поставленої за договором №1/14092012W від 14.09.2012 продукції в сумі 74960,42 дол.США, (зокрема поставленої 23.04.2015 на суму 7111,56 дол.США) та бажає відступити ці права вимоги на користь “Fleming AS”, (Естонія), а “Fleming AS”, (Естонія) погоджується прийняти Права Вимоги, що відступаються. 
ТОВ “Морган Феніче” по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 27.04.2015 за №27/04/15, укладеному з нерезидентом “Fleming AS.”, (Естонія) згідно Акту виконаних робіт від 31.07.2015 отримано послуги, а саме послуги супроводу при продажу продукції, на суму 11823,05 євро. 31.07.2015 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Fleming AS”, (Естонія) укладено договори про зміну валюти платежу по вищевказаних контрактах, а саме: №1/13 від від 21.06.2013, №2-2012 від 07.04.2012, №1/14092012W від 14.09.2012, №27/04/15 від 27.04.2015, згідно яких права вимоги залишаються деномінованими в іноземній валюті (в євро, в дол. США) та підлягають сплаті в українських гривнях (валюта платежу) за обмінним курсом, що встановлений НБУ на будь-яку відповідну дату платежу.
31.07.2015 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Fleming AS”, (Естонія) укладено договір за №mf-fas/07/15 про зарахування, згідно якого  ТОВ “Морган Феніче” має грошові права вимоги до “Fleming AS”, (Естонія) за поставки продукції по експортному договору №1/13 від 21.06.2013 на суму 1238586,20 грн. грн. (52314,66 євро), а “Fleming AS”, (Естонія) має зустрічні грошові права вимоги до ТОВ “Морган Феніче” по імпортних договорах №2-2012 від 07.04.2012, №1/14092012W від 14.09.2012, №27/04/15 від 27.04.2015 на суму 1238586,20 грн. грн. (45823,05 євро та 7111,56 дол.США). В договорі зазначено, що оскільки, права вимоги є зустрічними та однорідними сторони  припиняють свої зобов`язання. При проведенні взаємозаліку євро та долари перераховані у гривні по курсу НБУ на дату проведення  взаємозаліку – на 31.07.2015 (а.с.195-209 том 6).
ТОВ “Морган Феніче” по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 01.06.2015 за №1-TMF, укладеному з нерезидентом “Fleming AS”, (Естонія), згідно МД №204050000/2015/016548 від 11.09.2015 отримано товар (тканини), на суму 9444,64 євро; по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 01.07.2015 за №1-ВMF, згідно                                                                        МД № 204050000/2015/017678 від 29.09.2015 - отримано товар (тканини), на суму 12837,28 євро; по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 27.04.2015 за №27/04/15, за період з 31.08.2015 по 30.09.2015, отримано послуги супроводу при продажу продукції, на суму  15709,38 євро згідно актів виконаних робіт: б/н від 31.08.2015 в сумі 5840,55 євро; - б/н від 16.09.2015 в сумі 2054,20 євро;  б/н від 30.09.2015 в сумі 7402,77 євро, б/н від 30.09.2015 в сумі 6348,40 євро. 
30.09.2015 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Fleming AS”, (Естонія) укладено договори про зміну валюти платежу по вищевказаних контрактах, а саме: №1/13 від 21.06.2013, №1-TMF від 01.06.2015, №1-ВMF від 01.07.2015, №27/04/15 від 27.04.2015, згідно яких сторони бажають змінити валюту платежу з іноземної валюти на українську гривню. Права Вимоги залишаються деномінованими в іноземній валюті (в євро) та підлягають сплаті в українських гривнях (валюта платежу) за обмінним курсом, що встановлений НБУ на будь-яку відповідну дату платежу.
30.09.2015 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Fleming AS”, (Естонія) укладено договір за №mf-fas/09/15 про зарахування, згідно якого ТОВ “Морган Феніче” має грошові права вимоги до “Fleming AS”, (Естонія) за поставки продукції по експортному договору №1/13 від 21.06.2013 на суму 916329,64 грн. (37991,30 євро), а “Fleming AS”, (Естонія) має зустрічні грошові права вимоги до ТОВ “Морган Феніче” по імпортних договорах №1-TMF від 01.06.2015, №1-ВMF від 01.07.2015, №27/04/15 від 27.04.2015 на суму 916329,64 грн. (37991,30 євро). В договорі зазначено, що оскільки, права вимоги є зустрічними та однорідними сторони  припиняють свої зобов`язання. При проведенні взаємозаліку євро перераховані у гривні по курсу НБУ на дату проведення  взаємозаліку – на 30.09.2015 (а.с. 237-250 том 6, а.с.1-13 том 7).
Фактичне одержання товарів (послуг) сторонами тих правочинів, на підставі яких у них виникли взаємні права і обов`язки, що лягли в основу договорів про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується інвойсами, вантажними митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними, що були досліджені судом (а.с.210-236 том 6, а.с.14-48 том 7).
Що стосується виконання зовнішньоекономічного експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з фірмою-нерезидентом  “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  то за період з 01.07.2015 по 31.03.2018, на виконання умов вищевказаного контракту ТОВ “Морган Феніче”  відвантажено на експорт вказаному нерезиденту товар, а саме: меблеві вироби загальною фактурною вартістю 10502941,11 євро / 297580559,94 грн., згідно МД. Валютна виручка за експортовану продукцію надійшла на валютний рахунок в загальній сумі 10067760,51 євро / 281338777,46 грн. згідно виписок банку. Згідно даних бухгалтерського обліку (аналіз рах.632) сума експорту в розмірі  435180,60 євро закривається договором про зарахування (Дт-632 Кт-362).
Податковий орган вважаючи зарахування за експортно-імпортними контрактами на суму  435180,60 євро таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам експортного контракту, за результатами перевірки не прийняв його, внаслідок чого констатував, що сума коштів, яка надійшла в рахунок погашення зобов`язань по контракту HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з нерезидентом  “Home Group Sp.z.o.o” становить  лише 10067760,51 євро / 281338777,46 грн, з яких 2304559,38 євро -  надійшла з порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків та в сумі 435180,60 євро у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті не надійшла, чим порушено вимоги  статті 1  Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.
Дослідженням по справі доказів суд встановив, що ТОВ “Морган Феніче” по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 15.04.2016 за №1-DMB, укладеному з нерезидентом “Fleming Baldai UAB”, (Литва), згідно митних декларацій за період з 09.11.2015 по 12.04.2016 отримано товар (тканини), на суму 435180,60 євро. В подальшому, між  “Fleming Baldai UAB”, (Литва), “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  та ТОВ “Моган Феніче” укладено договір відступлення прав вимоги від 15.04.2016, згідно якого “Fleming Baldai UAB”, (Литва) має права вимоги щодо оплати поставленої за договором №1-DMB від 15.04.2016 в періоді з 09.11.2015 по 12.04.2016 продукції на суму 435180,60 євро та бажає відступити ці права вимоги на користь “Home Group Sp.z.o.o”, а останній погоджується прийняти права вимоги, що відступаються (а.с.17-21 том 5).  
22.01.2016 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  укладений Додаток №1 до експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, згідно якого сторони домовились, що будь-який платіж згідно даного контракту здійснюється банківським переказом в євро або в українській гривні за обмінним курсом євро до гривні, що встановлений НБУ на будь-яку відповідну дату платежу. 
25.04.2016 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  укладено договір про зміну валюти платежу по контракту №1-DMB від 15.04.2016, згідно якого сторони бажають змінити валюту платежу з іноземної валюти на українську гривню. Права Вимоги залишаються деномінованими в іноземній валюті (в євро) та підлягають сплаті в українських гривнях (валюта платежу) за обмінним курсом, що встановлений НБУ на будь-яку відповідну дату платежу (а.с.22-25 том  5).       
29.04.2016 між ТОВ “Морган Феніче”  та  “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  укладено договір за №mf-hgsp/04/16 про зарахування, згідно якого  ТОВ “Морган Феніче” має грошові права вимоги до “Home Group Sp.z.o.o” (Польща), за поставки продукції по експортному договору №HGSMF-1 від 14.12.2015 на суму 12449150,06 грн. (435180,60 євро), а “Home Group Sp.z.o.o” (Польща),  має зустрічні грошові права вимоги до ТОВ “Морган Феніче” по імпортному договору на суму 12449150,06 грн. (435180,60 євро). В договорі зазначено, що оскільки, права вимоги є зустрічними та однорідними сторони  припиняють свої зобов`язання. При проведенні взаємозаліку євро перераховані у гривні по курсу НБУ на дату проведення  взаємозаліку – на 29.04.2016 (а.с.5-16 том 5).
Фактичне одержання товарів (послуг) сторонами тих правочинів, на підставі яких у них виникли взаємні права і обов`язки, що лягли в основу договорів про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується інвойсами, вантажними митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними, що були досліджені судом (а.с.26-250 том 5, а.с.1-194 том 6).
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно зазначив, що в ході судового розгляду справи позивач належними та допустимими доказами підтвердив наявність фактичних підстав для зарахування зустрічних вимог за зовнішньоекономічними договорами на загальну суму 90305,96 євро по контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з нерезидентом “Fleming AS” (Естонія) та на загальну суму 435180,60 євро по контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з нерезидентом  “Home Group Sp.z.o.o” (Польща).
Щодо юридичних підстав для проведення взаємозаліку зустрічних вимог слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994 (що втратив чинність 07.02.2019 на підставі Закону №2473-VIII від 21.06.2018, тобто діяв в періоді, за який проводилась перевірка та в редакції на час існування спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
А згідно з останньою частиною цієї статті Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
З метою реалізації таких обмежень при розрахунках Декретом Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1993 (що втратив чинність 07.02.2019 на підставі Закону №2473-VIII від 21.06.2018, тобто діяв в періоді, за який проводилась перевірка та в редакції на час існування спірних правовідносин) було запроваджено валютний контроль.
Відповідно до статті 12 Декрету, валютні операції за участю резидентів і нерезидентів підлягали валютному контролю. Валютному контролю підлягали також зобов`язання щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, які випливають з пункту 1 статті 9 цього Декрету. Органи, що здійснювали валютний контроль, мали  право вимагати і одержувати від резидентів і нерезидентів повну інформацію про здійснення ними валютних операцій, стан банківських рахунків в іноземній валюті у межах повноважень, визначених статтею 13 цього Декрету, а також про майно, що підлягає декларуванню згідно з пунктом 1 статті 9 цього Декрету.
Відповідно до частини першої статті 13 Декрету Національний банк України є головним органом валютного контролю, що: здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Згідно з частиною другою цієї статті Декрету уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв`язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснювали  контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи.
Частиною третьою статті 13 Декрету було встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, здійснює фінансовий контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами на території України.
Відповідно до статті 44 Закону України “Про Національний банк України” №679-XIV від 20.05.1999 (в редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин) Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належало, серед іншого: видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; встановлення порядку проведення обов`язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов`язковому продажу; зміна строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.
До таких нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій належала Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що була затверджена постановою Правління Національного банку України №136 від 24.03.1999,  яка  зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.05.1999  за №338/3631 (втратила чинність на підставі Постанови Національного банку №31 від 05.02.2019, тобто діяла на час існування спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1.10 вказаної Інструкції, експортна, імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.
Пунктом 1.11 цієї Інструкції було визначено вимоги, які висувалися  до документів, що мали подаватися до банку для припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням.
Таким чином, чинне у відповідний час законодавство допускало припинення валютного контролю без зарахування валютної виручки на банківський рахунок експортера, але за умови дотримання порядку, визначеного Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що була затверджена постановою Правління Національного банку України №136 від 24.03.1999.  
Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним Судом в постанові від 30.10.2018 по справі №821/1904/17.
Як вже зазначалося вище, Закон України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994 встановлював відповідальність за порушення строків поставки за імпортними операціями за наслідками виконання зовнішньо-економічних контрактів. Водночас, виконання зовнішньо-економічних контрактів можливе лише за дійсним зобов`язанням і не очікується за припиненим.
В цьому аспекті слід звернутися до загальних засад зобов`язального права та зауважити, що за своїм обсягом поняття виконання є дещо вужчим, ніж поняття припинення, оскільки останнє охоплює всі випадки ліквідації зобов`язально-правового зв`язку, незалежно від виконання раніше досягнутих домовленостей.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Наведені вище норми цивільного законодавства в контексті спірних правовідносин кореспондуються із положеннями частини  4 статті 6 та частини 1 статті 14  спеціального Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” №959-XII від 16.04.1991, якими передбачено, що суб`єкти ЗЕД мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України. Крім того, всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
В свою чергу, одним із способів припинення зобов`язань у цивільному праві є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або невстановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться в частині третій статті 203 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань.
Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте, воно може здійснюватися за згодою обох сторін - у разі підписання ними угоди про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно, зарахування вважається вчиненим із дати підписання заяви однією стороною або угоди - обома.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України. Однак, жодних обмежень на використання такого способу розрахунку за зовнішньо-економічними операціями законами України не передбачено.
Спеціальними законами, зокрема, Законом України “Про зовнішньоекономічну діяльність” №959-XII від 16.04.1991, Законом України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994, Цивільним та Господарським кодексами України не заборонено, а окремими з них - навіть прямо передбачено зарахування зустрічних однорідних вимог як вид  припинення зобов`язання за договорами.
Чинним законодавством також не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента.
На це звертав увагу Верховний Суд в постанові від 31.01.2020 по справі №1340/3649/18 та в постанові від 04.03.2020 по справі №280/5170/18.
Під час планової і позапланової перевірки позивача контролюючим органом було підтверджено той факт, що суму експорту ТОВ “Морган Феніче” для нерезидента “Fleming AS”, Естонія, закрито договорами про зарахування, а саме 52314,66 євро по договору зарахування №mf-fas/07/15 від 31.07.2015 та 37991,30 євро по договору зарахування №mf-fas/09/15 від 30.09.2015. Аналогічним чином, суму експорту ТОВ “Морган Феніче” для нерезидента “Home Group Sp.z.o.o” 435180,60 євро закрито договором про зарахування №mf-hgsp/04/16 від 29.04.2016.  Тобто стороною відповідачів не заперечувалося проведення взаємозаліку в бухгалтерському обліку позивача.
Відповідач покликаючись до положень статті 179 Цивільного кодексу України, вказує на неправомірність проведеного позивачем взаємозаліку, оскільки здійснення взаємозаліку заборгованості за зобов`язаннями з поставки товару та надання послуг за договорами експорту товару та імпорту послуг свідчить про неоднорідність вимог сторін.
постановами Правління Національного банку України №163 від 14.05.2013, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2013  за №718/23250, та №270 від 12.05.2014, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 496/25273 “ Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті” Національним банком України була встановлена вимога щодо обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті. Так, було передбачено, зокрема, що обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України підлягають надходження в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, та фізичних осіб-підприємців.
Також, відповідно до пунктів 1, 2 постанови Правління Національного банку України №515 від 20.08.2014 “Про врегулювання ситуації на валютному ринку України” було установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Установлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України. Надходження в іноземній валюті, підлягали обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишалися в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовувалися ними відповідно до правил валютного регулювання.
При цьому постановою Правління Національного банку України №534 від 28.08.2014 внесено зміни до постанови Правління Національного банку України № 515 від 20.08.2014, а саме доповнено постанову пунктом 4, відповідно до якого установлено, що у зв`язку із запровадженням вимоги щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Надходження в іноземній валюті за експортними операціями клієнтів банку мають бути продані згідно з порядком, визначеним у пункті 2 цієї постанови.
Відтак, в періоді існування спірних правовідносин Національним банком України було встановлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону. Разом з тим, чинним законодавством України не було встановлено заборони проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог за експортними контрактами резидента, а припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог слугувало підставою для припинення валютного контролю уповноваженим банком на підставі поданих клієнтом банку документів.
При цьому суд зазначає, що законодавча вимога щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону стосується саме валютних надходжень, тобто коштів, що надходять в Україну з-за кордону. Однак, можливість зняття з валютного контролю експортних операцій на підставі документів про зарахування зустрічних однорідних вимог свідчить про допустимість та правомірність з точки зору чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог за зовнішньоекономічними контрактами, внаслідок чого валютна виручка в Україну не надійде. В такому випадку, відсутність валютних надходжень, які правомірно не надійдуть в Україну, об`єктивно не може зумовлювати їх обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України.
Окремо суд зауважує, що правомірність зарахувань була підтверджена, як Національним банком України, так і тим фактом, що УкрСиббанк (обслуговуючий банк) зняв відповідні операції з валютного контролю та прямо повідомив ГУ ДФС у Рівненській області про відсутність порушень валютного законодавства (а.с.16-18, 21 том 2).
Таким чином сторони зовнішньоекономічних операцій, здійснюючи експортно-імпортні операції, обґрунтовано виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування (залік) зустрічних однорідних (грошових) вимог.
З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що ТОВ “Морган Феніче” цілком правомірно провело зарахування зустрічних вимог з нерезидентами, а саме з “Fleming AS” 31.07.2015 - 52314,66 євро та 30.09.2015 - 37991,30 євро та з “Home Group Sp.z.o.o” - 29.04.2016 - 435180,60 євро, а тому у податкового органу не було підстав для нарахування пені в розмірі 14338109,14 грн.(а.с.152-184, 216-221 том 8).
Разом з тим, за перерахунками позивача у  період з 01.07.2015 по 31.03.2018 у компаній “Home Group Sp.z.o.o.” та “Fleming AS”, за виключенням суми по якій відбулося зарахування зустрічних вимог, все ж таки існувала прострочена заборгованість перед ТОВ “Морган Феніче”, на яку відповідач мав право нарахувати пеню в розмірі 940816,58 грн.
Відповідно до перерахунку позивача по контракту №HGSMF-1 у компанії “Home Group Sp.z.o.o” у травні 2016 року та у травні 2017 року виникала прострочена заборгованість перед ТОВ “Морган Феніче”. Сума пені на таку заборгованість становить 727026,77 грн. А відповідно до перерахунку позивача по контракту №1/13 у компанії “Fleming AS” у грудні 2016 року виникла прострочена заборгованість перед ТОВ “Морган Феніче”. Сума пені на таку заборгованість становить 213789,81 грн.(а.с.185-215, 222-229 том 8).
Таким чином, нарахована позивачу на підставі висновків про порушення ним вимог статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994 при проведені розрахунків по зовнішньоекономічних контрактах з  “Home Group Sp.z.o.o.” (HGSMF-1 від 14.12.2015) та “Fleming AS” ( №1/13 від 21.06.2013) сума пені в розмірі 13397292,26 грн. є неправомірною (14338109,14 грн. - 940816,58 грн. = 13397292,56 грн.), а відтак підлягає до скасування в судовому порядку. Натомість підстав для скасування пені в розмірі 940816,58 грн. суд не вбачає. 
Що стосується решти пені, а саме в розмірі 177891,19 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції що немає підстав для її скасування.
Актом перевірки зафіксовано, що 17.08.2017 позивачем укладено контракт №2/17082017 з Tokyo Fabric INT LTD, Великобританія, на виконання умов якого ТОВ “Морган Феніче”  за період перевірки експортовано вказаному нерезиденту товар загальною вартістю 12476,02 доларів США,  згідно  МД №UA204010/2017/015448 від 19.08.2017 (граничний термін надходження валютної виручки  15.02.2018).Однак валютна виручка за експортовану продукцію станом на 31.03.2018 не надійшла на валютний рахунок ТОВ “Морган Феніче” і обліковується у позивача як протермінована дебіторська заборгованість, що порушенням ст.1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від  23.09.1994.
20.12.2012 позивачем укладено контракт №1/10122012 В з фірмою-нерезидентом “Boyteks Tekstil Sanayi VE Ticaret A.S.”,  Туреччина, на виконання умов якого ТОВ “Морган Феніче” перерахувало нерезиденту валютні кошти на загальну суму 6190,01 євро / 147549,86 грн., згідно: в/б від 24.07.2015 в сумі 939,40 євро / 22747,63 грн., де граничний строк надходження товару по імпорту – 22.10.2015; в/б від 12.11.2015 в сумі 5250,61 євро / 124802,23 грн., де граничний строк надходження товару по імпорту – 12.11.2015.  Товар по імпорту, а саме тканина Visbi BASIC, з cинелі з вмістом синтетичних ниток та бавовняної пряжі надійшов від фірми – нерезидента на загальну суму 939,40 євро / 23028,06 грн. згідно МД (ІМ40ДЕ) № 204050000/2015/012040 від 13.07.2015 без порушення строків розрахунків в іноземній валюті, а в сумі 5249,94 євро у законодавчо встановлений строк розрахунків в іноземній валюті не надійшов, що є порушенням вимог  статті 2  Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від  23.09.1994.
02.06.2016 позивачем укладено контракт №1/02062016 FM з фірмою-нерезидентом Foxnord SP.z.o.o., Польща, на виконання умов якого ТОВ “Морган Феніче” перерахувало нерезиденту валютні кошти на загальну суму  214500,00 польських злотих, зокрема 16500,00 польських злотих з граничним терміном надходження товарів – 05.02.2018. Товар по імпорту надійшов згідно МД на суму 198000,00 польських злотих. Сума 16500,00 польських злотих повернута на розрахунковий рахунок позивача 19.02.2018, тобто з порушенням граничних строків, що є порушенням вимог статті 2  Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від  23.09.1994.
27.03.2015 позивачем укладено контракт №27032015C/1010-22/15 з фірмою-нерезидентом ОАО “СветлогорскХимволокно”, Білорусь, на виконання умов якого ТОВ “Морган Феніче” перерахувало нерезиденту валютні кошти на загальну суму 102329,59 євро. Товар по імпорту надійшов згідно МД на суму 106453,32 євро, а на суму 45,79 євро товар станом на кінець перевірки не надійшов, що є порушенням вимог статті 2  Закону України  “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від  23.09.1994.  
Факт порушення термінів зарахування валютної виручки по контрактах з компаніями  “Home Group Sp.z.o.o.”, “Fleming AS” та “Tokyo Fabric Int Ltd”, у вищезазначених сумах, як і факти порушення термінів надходження товару по контракту з нерезидентом “Foxnord Sp.z.o.o.” та ненадходження товару по контрактах з компаніями “Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S.” та ОАО “СветлогорскХимволокно”, у вищезазначених сумах, ТОВ “Морган Феніче” не оспорюються. Натомість, сторона позивача вважає нарахування пені необґрунтованим, оскільки її сума є вкрай непропорційною, і свідчить про покладення на ТОВ “Морган Феніче” відповідальності за дії третіх осіб, без будь-якої вини з боку ТОВ “Морган Феніче”. 
Статтею 1  Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994 (що діяв на час існування спірних правовідносин та у відповідній редакції) було визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті. 
У відповідності із статтею 2 цього Закону, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті”.
У періоді, що був охоплений перевіркою діяли наступні постанови Правління Національного банку України: №354 від 03.06.2015 (термін дії з 04.06.2015 по 03.09.2015); № 581 від 03.09.2015 (термін дії з 04.09.2015 по 04.12.2015), № 863 від 04.12.2015 (термін дії з 05.12.2015 по 04.03.2016), №140 від 03.03.2016 (термін дії з 05.03.2016 по 08.06.2016), №342 від 07.06.2016 (термін дії з 09.06.2016 по 14.09.2016) із змінами (постанова № 361 від 28.07.2016 (термін дії з 29.07.2016 по 14.09.2016), №386 від 14.09.2016 (термін дії з 15.09.2016 по 15.12.2016), № 410 від 13.12.2016 (термін дії з 16.12.2016 по 16.06.2017).   Постановою Правління НБУ №41 від 25.05.2017  скасовано дію п.1 постанови Правління НБУ № 410 від 13.12.2016  щодо надходження валютної виручки за експортними операціями у 120-денний строк (термін дії з 26.05.2017).
Відповідальність за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями була передбачена статтею 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1994, а саме: “порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості”. 
При цьому, загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов`язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов`язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).
У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.
У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.
В силу вимог частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Європейський суд з прав людини розглядає втручання у право на “мирне володіння майном” як порушення Статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини тільки тоді, коли таке втручання здійснюється не “згідно із законом”, або без “легітимної мети в суспільних інтересах”, або не є “необхідним у демократичному суспільстві”. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає “справедливу рівновагу” між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. При цьому ЄСПЛ поважає законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (рішення у справі “Мелахер та інші проти Австрії” (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19.12.1989 та у справі “Шассанью та інші проти Франції” (Chassagnou and Others v. France)  від 29.04.1999 заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95). Вирішуючи, чи було втручання виправданим, ЄСПЛ наголошує на необхідності підтримання “справедливої рівноваги” між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. При цьому необхідну рівновагу  буде забезпечено, якщо відповідна особа не несе “особистий і надмірний тягар” (рішення у справі “Брумареску проти Румунії” (Brumarescu v. Romania). 
Закон України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” №185/94-ВР від 23.09.1993 був прийнятий з ціллю підвищення розрахункової дисципліни у сфері  зовнішньоекономічної діяльності. Тобто мав легітимну метою та прийнятий в інтересах суспільства.
Відповідальність за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями чітко передбачена статтею 4 цього Закону. А міра відповідальності не є надмірною, позаяк встановлена у відсотковому відношенні до суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару), і при цьому складає лише 0,3 відсотка від суми заборгованості та поставлена у залежність від кількості днів прострочення. Наведеним доводиться, що дана правова норма відповідала вимогам пропорційності в повній мірі. Більше того, зазначеною нормою було встановлено верхню межу санкції, загальна сума якої не могла перевищувати розміру суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). І наостанок, правова норма передбачала, що при зверненні  відповідної особи до Експортно-кредитного агентства із заявою чи до Міжнародного  комерційного  арбітражного суду чи Морської  арбітражної комісії  при Торгово-промисловій палаті України із позовом про стягнення з нерезидента заборгованості, перебіг строків розрахунків зупиняється і  пеня за цей час не нараховується. Таким чином, законодавець в повній мірі забезпечив необхідну рівновагу, а тому відсутні підстави для твердження про покладення на резидента який здійснює розрахунки в  іноземні валюті “особистого і надмірного тягаря”. 
Доводи сторони позивача про порушення принципу пропорційності з покликанням  на рішення ЄСПЛ у справі “Мамідакіс проти Греції” суд відхиляє, так як у цій справі на відміну від тієї, що наразі є предметом розгляду в адміністративному суді, ЄСПЛ констатував, що до заявника було застосовано надзвичайно високий рівень штрафу, що перевищує в десять разів суму податків на об`єкт правопорушення.
Натомість, сума пені нарахованої ТОВ “Морган Феніче” за порушення термінів зарахування валютної виручки по контрактах з компаніями  “Home Group Sp.z.o.o.”, “Fleming AS” та “Tokyo Fabric Int Ltd”, за порушення термінів надходження товару по контракту з “Foxnord Sp.z.o.o.” та ненадходження товару по контрактах з компаніями “Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S.” та ОАО “СветлогорскХимволокно” не перевищує суми заборгованості по кожному з таких контрактів. 
За наведеного, нарахована за такими контрактами сума пені 1118707,77 грн. (940816,58 грн. + 177891,19 грн.) є правомірною, обґрунтованою та пропорційною.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №0008721402 від 12.09.2018, яким до ТОВ “Морган Феніче” застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн. не підлягає до скасування лише в сумі 1118707,77 грн. В решті ж з урахуванням вищенаведених висновків суду, вказане рішення підлягає скасуванню. 
Податкове повідомлення-рішення №0008711402, яким до ТОВ “Морган Феніче” застосовано штраф в сумі 170,00 грн. винесене на підставі ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю” від 19.02.1993 №15-93, з огляду на те, що перевіркою встановлено порушення строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та перебувають за її межами, а саме: станом на 01.04.2018 – ТОВ “Морган Феніче” на звітну дату, не подало до податкового органу Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами, по контрактам з “Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S.”, Турція; АОА “Светлогорск-Химволокно”, Білорусь; “Tokyo Fabric int LTD”, Великобританія; “Fleming AS”, Естонія та  “Home Group Sp. Z.o.o.”, (Польща).
У преамбулі Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1996 ( що втратив чинність 07.02.2019 на підставі Закону №2473-VIII від 21.06.2018) було визначено, що цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Вказаним Декретом також однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету. Таким повноважним органом є Національний банк України.
Положення Указу Президента України “Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства” №734/99 від 27.06.1999 (дію якого було припинено згідно із Законом №2473-VIII від 21.06.2018),  яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1996 не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України “Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання” від 18.11.1992 № 2796-XII), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні спірних відносин.
Таким чином, санкції, передбачені статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” №15-93 від 19.02.1996, застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, до яких податкові органи  не відносяться.
Такий правовий висновок було зроблено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 по справі №21-904а10 і таку позицію підтримано постановою Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №280/5170/18.
За наведеного, суд приходить до висновку, що  у відповідача не було повноважень для застосування до позивача фінансових санкцій та прийняття податкового повідомлення-рішення №0008711402 від 12.09.2018, що є безумовною підставою до його скасування.
Податковим повідомленням-рішенням №0008731402 від 12.09.2018 ТОВ “Морган Феніче” збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 345761,01 грн., і вказана сума складається з:
1) 178830,14 грн. (1192200,94 грн. * 15% = 178830,14 грн.) - нарахованих по кредитному договору №051007-02 від 07.10.2005, укладеному з “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія;
2) 126755,18 грн. (845034,50 грн. * 15% = 126755,18 грн) нарахованих по договору позики №301986 від 21.08.2013, укладеному з “IKEA Supply AG”, Швейцарія;
3) 1119,22 грн. (18653,66 грн. * 6 % = 1119,22 грн.) нарахованих по договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.05.2015 укладеному з ООО “Транспортная компания ЛМЛ”, Республіка Білорусь;
4) 16727,65 грн. (278794,20 грн. * 6% = 16727,65 грн.) нарахованих по договору транспортного експедирування №27/08 від 27.08.2015 укладеному з “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія;
5) 19786,28 грн. (329771,32 грн. * 6% = 19786,28 грн.) нарахованих по договору про надання послуг з перевезення вантажів №23/10/17 від 23.10.2017 укладеному з “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD, Англія;
6) 2542,54 грн. (42375,69 грн. * 6% = 2542,54 грн.) нарахованих по договору транспортного експедирування №01\10 від 01.10.2015 укладеному з “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія. 
Так, перевіркою було встановлено здійснення позивачем виплат доходів нерезиденту з джерелом походження з України, при виконанні кредитного договору №051007-02 від 07.10.2005, укладеного з “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія. За цим Договором “Morgan Furniture Osauhing” передає ТОВ “Морган Феніче” грошові кошти в розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язаний виплатити кредитору суму коштів у повному обсязі у строк, визначений у договорі або достроково, а також сплатити проценти розраховані від повної суми кредиту в розмірі та у дати, встановлені договором. Сума кредиту: 125000 Євро. За цим договором позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 3,00 % річних від суми кредиту.  Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у повному обсязі до 16.10.2015. Термін строку повернення суми кредиту пролонговувався додатковими угодами. Договір позики зареєстровано в Національному банку України. За період, що підлягав перевірці, підприємством ТОВ “Морган Феніче” повернуто нерезиденту “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія позику в сумі 125 000,00 євро / 3920198,75 грн. згідно п/д від 06.11.2017. І станом на 31.03.2018 розрахунки з нерезидентом “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія завершені.
На виконання умов договору позики, за період з 01.01.2015 по 31.03.2018,                         ТОВ “Морган Феніче” виплачено дохід нерезиденту “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія у вигляді відсотків за  користування позикою у сумі 37931,51 євро / 1192200,94 грн. згідно п/д від 06.11.2017.
Під час перевірки ТОВ “Морган Феніче” було представлено нотаріально засвідчену копію Довідки про резидентство, перекладену відповідно до законодавства України, б/н від 19.06.2018, видану Податково-митним департаментом Республіки Естонії, яка підтверджує, що “Morgan Furniture Osauhing” в період 2015-2018 роки є резидентом Естонії згідно Договору про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків укладеному між Естонією та України.
Разом з тим, податковий орган покликаючись на те, що позивач документально не підтвердив наявність у іноземного отримувача процентів  - “Morgan Furniture Osauhing”  статусу бенефiціарного власника такого доходу, зробив висновки, що ТОВ “Морган Феніче” занижено податок на доходи нерезидента за IV квартал 2017 рік в сумі 178830,14 грн. (1192200,94 грн*15%=178 830,14 грн.) при виплаті процентних доходів з джерелом їх походження з України нерезиденту  “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія, по кредитному договору №051007-02 від 07.10.2005.
Перевіркою було встановлено здійснення позивачем виплат доходів нерезиденту з джерелом походження з України, при виконанні кредитного договору позики №301986 від 21.08.2013, укладеному “IKEA Supply AG”, Швейцарія.  За цим договором “IKEA Supply AG”  надає  ТОВ “Морган Феніче” позику в сумі та у валюті, що становить 25000000,00 рос. рублів. За цим договором позичальник зобов`язаний сплатити проценти в розмірі 9,1 % річних від суми позики, у валюті позики. Проценти нараховуються, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Проценти підлягають сплаті на основі виставлених рахунків-фактур на щорічній основі у кожну річницю після дати першого траншу Позики до того часу, поки сума Позики разом з усіма нарахованими на неї процентами не буде повернута у повному обсязі. Договір позики зареєстровано в НБУ24.09.2013 за № 8. 
          На виконання умов договору позики, за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, ТОВ “Морган Феніче” виплачено дохід нерезиденту “IKEA Supply AG”, Швейцарія, у вигляді відсотків за  користування позикою у сумі 3110000,00 рос. руб / 845034,50 грн. згідно наступних п/д: 22.01.2015 на суму 2100000,00 рос.руб. / 505092,00 грн; 08.07.2015 на суму 10000,00 рос.руб/3792,50 грн; 18.08.2015 на суму 1000000,00 рос.руб / 336150,00 грн.
Під час перевірки ТОВ “Морган Феніче” було представлено Офіційне підтвердження місцезнаходження в рамках Договору про уникнення подвійного оподаткування (DBA) 2015, перекладене відповідно до законодавства України, б/н від 26.06.2018, видане Податковою адміністрацією (Райштрассс 33, 4410 Лісталь), відповідно Апостиль від 28.06.2018 № 2486, яка підтверджує, що “IKEA Supply AG”, Швейцарія у 2015 році було резидентом Швейцарії згідно Договору про уникнення подвійного між Україною та Швейцарією від 30.10.2000.
Згідно підпункту а) підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Підпунктом 141.4.2 цього пункту визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Нормами пунктів 1, 2 статті 11 “Проценти” “Конвенції між Урядом України  і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно” (дата підписання – 10.05.196, дата ратифікації Україною: 13.09.1996, дата набрання чинності для України – 24.12.1996) визначено, що проценти, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10% від загальної суми процентів.
Нормами пунктів 1, 2 статті 11 “Проценти” “Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал” (дата підписання – 30.10.2000, дата ратифікації Україною: 10.01.2002, дата набрання чинності для України – 26.02.2002) визначено, що проценти, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10% від загальної суми процентів.
Згідно пунктів 103.2, 103.3 статті 103 Податкового кодексу України  визначено порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидента із джерелом їх походження з України. 
Так, за підпунктом 103.2., особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту)  документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, яке міститься в пункті 103.3. цієї статті. бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерелом їх походження з України, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
А відповідно до пункту 103.4 - підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Таким чином, право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:
- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу. Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.
Відповідно, передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.
При цьому, в момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.
А згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною зокрема у постанові від 24.01.2020  по справі №803/188/17, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті  71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, а тому саме податковий орган має надати докази того, що відповідний нерезидент не має повноважень визначати подальшу економічну долю доходу у вигляді відсотків, тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу.
З урахуванням встановлених судами обставин справи, зокрема, що проценти за користування позиками були перераховані позивачем  на рахунки  нерезидентів – “Morgan Furniture Osauhing”, Республіка Естонія, та “IKEA Supply AG”, Швейцарія, які були позикодавцями та за умовами відповідних договорів визначені як особи, що безпосередньо отримують дохід у вигляді процентів за користування наданою позикою та які згідно  довідок (із засвідченим перекладом) є резидентами країн, з якими наявні укладені міжнародні договора про уникнення подвійного оподаткування, а також враховуючи, що відповідачем, не надано жодних доказів того, що вказані нерезиденти не мають повноважень визначати подальшу економічну долю такого доходу у вигляді відсотків тобто не є бенефіціарними (фактичними) отримувачами доходу, суд дійшов висновку про безпідставність доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаним компаніям доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15%.
Відповідно до цього донарахування позивачу за наслідками перевірки податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 305585,32 грн. (178830,14 грн. + 126755,18 грн.) та застосування штрафної санкції в розмірі 44707,54 грн. (25% донарахованої суми податкового зобов`язання за 2017 рік), кваліфікується судом як протиправний захід, а відтак податкове повідомлення рішення №0008731402  від 12.09.2018 в цій частині підлягає до скасування в судовому порядку.
В іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі висновків про не підтвердження статусу податкового резидента та неопоткування ТОВ “Морган Феніче” доходів у вигляді фрахту, який сплачений нерезидентам: ООО “Транспортная компания ЛМЛ”, Республіка Білорусь, “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія; “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD, Англія; “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія.
12.05.2015 ТОВ “Морган Феніче” укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом б/н з фірмою-нерезидентом ООО “Транспортная компания ЛМЛ”. Предмет договору:  порядок взаємовідносин, які виникають між замовником (ТОВ “Морган Феніче”) та експедитором (ООО “Транспортная компания ЛМЛ”) при плануванні, організації та здійсненню перевезень вантажів в міжнародному сполученні, а також при розрахунках за виконання перевезень. Маршрут: Могилев - Квасилів, Светлогорск-Квасилів (а.с.23-24 том 3). 
За надані по даному договору послуги ТОВ “Морган Феніче” перераховано нерезиденту ООО “Транспортная компания ЛМЛ”, Республіка Білорусь, валютні кошти в сумі 800,00 євро / 18653,66  грн., згідно в/б від 02.07.2015.
Вказана виплата проведена без утримання податку з доходів нерезидента походженням з України.
27.08.2015 ТОВ “Морган Феніче” укладено договір транспортного експедирування №27/08 з “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія.  Предмет договору: Перевізник (“ASCO d.o.o.”) зобов`язується за рахунок та по дорученню замовника (ТОВ “Морган Феніче”) виконати або організувати надання визначених договором транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезеннями вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні (а.с.16-17 том 3). 
На виконання умов даного контракту нерезидентом “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія, надано транспортні послуги  на загальну суму –  11000,00 євро / 280316,38 грн. згідно актів виконаних робіт, у яких вид послуги вказаний як “транспортні послуги”.
ТОВ “Морган Феніче” перераховано нерезиденту “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія, за надані послуги валютні кошти в сумі 11000,00 євро / 278794,20  грн.,
Вказані виплати проведені без утримання податку з доходів нерезидента походженням з України.
23.10.2017 ТОВ “Морган Феніче” укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів №23/10/17 з “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD, Англія, де останній виступає виконавцем. Предмет договору: транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з перевезенням вантажів в міжнародному сполученні (а.с.20-22 том 3).  
На виконання умов даного контракту нерезидентом Whittle Eastern Europe Logistics” LTD  надано послуги перевезення вантажів з України (смт.Квасилів) до Armthorpe (Велика Британія), на суму –  13450,00 євро / 449274,71  грн. згідно актів виконаних  робіт, у яких  вид послуги вказаний як “транспортні послуги”.  
ТОВ “Морган Феніче”  перераховано нерезиденту “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD за надані послуги валютні кошти в загальній сумі 10850,00 євро / 329771,32  грн.
Вказані виплати проведені без утримання податку з доходів нерезидента походженням з України.
01.10.2015  ТОВ “Морган Феніче” укладено договір транспортного експедирування №01\10 з “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія. Предмет договору: транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з перевезенням вантажів в міжнародному сполученні (а.с.18-19 том 3). 
На виконання умов даного договору нерезидентом “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія, надано послуги перевезення вантажів за маршрутом  Україна (смт.Квасилів) - Словенія, на суму –  1500,00 євро / 38356,72 грн.  згідно акту виконаних робіт від 14.01.2016,  у якому  вид послуги вказаний як “транспортні послуги”.  
ТОВ “Морган Феніче”  перераховано нерезиденту “Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія,  за надані послуги валютні кошти в сумі 1500,00 євро / 42375,69 грн., згідно п/д  №462  від 03.02.2016. 
Вказані виплати проведені без утримання податку з доходів нерезидента походженням з України.
Аналізуючи національне законодавство, що регулює порядок оподаткування при виплаті фрахту, суд  звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 14.1.260 статті 14 Податкового кодексу України фрахт – це винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами, перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.
Тобто, за своєю сутністю зміст терміну “фрахт”, вжитого в Податковому кодексі України, містить дві класифікуючі ознаки:
а) цивільно-правову природу договору: договір перевезення, договір найму судна або транспортного засобу або їх частин, договір піднайму судна або транспортного засобу або їх частин;
б) мету укладання договору: перевезення вантажів та пасажирів морськими,  повітряними суднами, або перевезення вантажів (але не пасажирів) залізничним або автомобільним транспортом.
Фрахт, як одна з категорій доходів, що можуть одержуватись нерезидентом з джерелом походження з України, визначено на час спірних правовідносин у підпункті “г” пункту 141.1.1 пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу установлену плату.
А відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
А згідно з частиною першою статті 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.
Аналіз такого правового врегулювання дає підстави для висновку, що плата за договором перевезення вантажу відповідає терміну “фрахт” як в тому випадку, коли сплачується безпосередньо перевізнику, так і в тому випадку, коли відповідна плата сплачується експедитору, який, в свою чергу, сплачує відповідну плату перевізнику.
За загальним правилом, якщо нерезидент виступає як експедитор він може обрати декілька способів виконання операцій: безпосереднє здійснення перевезення або організація перевезення. Якщо нерезидент, виступаючи як експедитор, здійснює лише організацію перевезення, а не саме перевезення, отримані експедитором від клієнта кошти можуть мати характер: 1) плати за послуги перевезення, яку буде передано безпосереднім перевізникам; 2) плати за послуги з навантаження, розвантаження, схову тощо; 3) винагороди експедитора.
Отже, виходячи із зазначеного вище правового регулювання, перші дві складові охоплюються поняттям фрахту.
За змістом підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
За правилами  підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. 
При цьому, базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.
Базова ставка фрахту, за змістом, наведеним в підпункті 14.1.12 статті 14 Податкового кодексу України, означає суму фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.
Відповідно до норм Податкового кодексу України, позивач, здійснюючи з нерезидентами операції за договорами перевезення вантажів та за договорами транспортного експедирування і виплачуючи їм суми фрахту, повинен був сплачувати податок за ставкою 6%.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 по справі № 815/371/18 і підтримана у постанові від 12.02.2020 по справі №160/1061/19. 
Податкове повідомлення-рішення №0008731402 від 12.09.2018, яким  ТОВ “Морган Феніче” збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 345761,01 грн., не підлягає до скасування в сумі 40175,69 грн. - податкового зобов`язання, нарахованого за ставкою 6% по операціям з перевезення вантажів в міжнародному сполученні нерезидентам: ООО “Транспортная компания ЛМЛ”, Республіка Білорусь, “ASCO d.o.o.”, Республіка Словенія, “Whittle Eastern Europe Logistics” LTD, Англія,  Tysa-Trans s.r.o.”, Словенія, та в сумі штрафних санцій – 5582,21 грн.  В решті ж з урахуванням висновків суду, наведених вище, вказане рішення підлягає скасуванню.
Податкового повідомлення-рішення №0008701401 від 12.09.2018, яким ТОВ “Морган Феніче” зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн. (у тому числі відшкодовану на дату складання податкового повідомлення-рішення) та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 9549 грн., то воно винесене на підставі висновків про порушення позивачем п.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.1, 201.10  ст. 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до договору підряду №0102/17 від 27.01.2017, укладеного між ПМПФ “Спецрембуд”, як підрядником, та ТОВ “Морган Феніче”, як замовником, підрядник зобов`язався виконати роботи по об`єкту “поточний ремонт швейного цеху  м.Сарни” зі своїх матеріалів, а замовник - прийняти та оплатити їх. Загальна вартість наданих послуг за договором склала  229176грн., в т.ч. ПДВ 38196 грн.
Між сторонами договору підписано акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг, яким підтверджено виконання робіт (влаштування утеплення стелі, гіпсокартонних листів по стінах, влаштування вікон, додаткові роботи та ін.  на суму 229176 грн., в т.ч. ПДВ 38196 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 року, форми КБ-3, від 24.02.2017 на таку ж суму.
Даними документами визначено, що роботи виконувалися  по об`єкту будівництва – швейний  цех в м. Сарни. 
Розрахунки проведені в повному обсязі.
В бухгалтерському обліку позивача дану операцію відображено кореспонденціями рахунків: Д-т 151 “Капітальне будівництво” К-т 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками”
По даній операції до податкового кредиту ТОВ “Морган Феніче” включило суму ПДВ – 38196 грн. за податковою накладною №1 від 01.02.2017, що зареєстрована в ЄРПН.          
Перевіркою встановлено, що ТОВ “Морган Феніче” не є платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки;  за даними бухгалтерського обліку, в переліку основних засобів по рахунку 103  швейний цех м. Сарни не значиться. У Реєстрі речових прав відсутня інформація про право власності ТОВ “Морган Феніче” на швейний цех м. Сарни (а.с.39-44 том 9). 
На таких підставах податковий орган констатував, що вказані послуги так і не були використані в безпосередній господарській діяльності ТОВ “Моргна Феніче”, а тому позивач мав обов`язок  нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до пункту 198.5 Податкового кодексу України, чого зроблено не було.
За нормою пункту 198.3 статті 193 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час існування відповідних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
При цьому, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
А в силу вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Системний аналіз наведених норм свідчить на користь того, що у тому випадку, якщо платником податку було сформовано податковий кредит на суму ПДВ, сплаченого ним  в ціні товарів/послуг, а в подальшому ці товари/послуги ним не використовуються в  оподатковуваних операціях у межах провадження його господарської діяльності, то такий  платник податку зобов`язаний нарахувати собі відповідну суму  податкових зобов`язань.
З урахуванням наведеного, та враховуючи ту обставину, що жодними первинними документами позивача не підтверджується факт використання в рамках оподатковуваних ПДВ операцій у межах його господарської діяльності, придбаних ним у ПМПФ “Спецрембуд” робіт по ремонту швейного цеху  м. Сарни, який не перебуває ні у власності, ні у користуванні ТОВ “Морган Феніче”, суд прийшов до висновку, що позивач безпідставно не нарахував компенсуючих податкових зобов`язань в розмірі 38196 грн., що призвело до  заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, в лютому 2017 року  на вказану суму.
Це, в свою чергу, призвело до завищення залишку від`ємного значення ПДВ по декларації за лютий 2017 року (рядок 21) та в подальшому призвело до завищення  заявленої суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок в сумі 38196 грн., в т.ч. за березень 2017 року  на 39196 грн.
З врахуванням цього, податковим органом правомірно зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн., та з урахуванням того, що вказана сума ПДВ на час перевірки вже була відшкодована платнику - застосовано штрафну санкцію у сумі 9549 грн. 
Відтак, підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №0008701401 від 12.09.2018, немає.
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст.  229 ч. 4, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
          
                                                П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ", Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 16 червня 2020 року у справі № 140/85/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 21 січня 2021 року.