Номер провадження: 22-ц/813/2138/21 
Номер справи місцевого суду: 520/5371/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 45

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сіржанта Юрія Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа - Одеська міська рада про визначення порядку користування земельною ділянкою, -         

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що вона є власником 73/100 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних господарських споруд, що розташований на земельній ділянці, площею 593 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 27/100 частин будинку належать в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Позивачка користується земельною ділянкою 193 кв.м. (орієнтовно), а відповідачі земельною ділянкою 400 кв.м. При цьому, земельна ділянка, якою користуються відповідачі, обмежена зі сторони вулиці Бригадної калиткою та забором, за межі яких доступу позивачка не має. Фасадна стіна її будинку, довжиною 21,45 кв.м., виходить на територію, якою користуються відповідачі, безперешкодного та необмеженого доступу до стіни свого будинку позивачка не має. Тому позивач вважала за справедливе визначити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до часток у праві власності на будинок, з урахуванням її прав та інтересів (т. 1, а.с. 2-5).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено повністю: визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку ОСОБА_2 (70/100 частки), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (30/100 частки); виділено в користування ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 412 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної, лівої, правої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування залишити існуючими в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 ; виділено в користування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 178 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування залишити існуючими в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1  (т. 3, а.с. 27-31).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Сіржанта Юрія Володимировича звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд не мав належних та достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Висновок експертизи, на який покладався суд в обґрунтування рішення, містив арифметичні помилки, які суд намагався виправити самостійно із залученням одного з двох експертів, що складали висновок. Судом було проігноровано доводи відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову. Суд. Проігнорував висновки та докази того, що насправді фактичний порядок користування склався ще в 90-ті роки минулого століття і це підтверджується особливостями будівлі 73/100 частин домоволодіння, які належать позивачці (т. 3, а.с. 35-36).
29 січня 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що існуючий розподіл земельних ділянок є пропорційним розміру часток сторін у праві власності на житловий будинок (35% для позивача, якому належить 73 % будинку та майже 65% для відповідачів, яким належить всього 27 % будинку). Позивач зазначає, що такий розподіл суттєво змінює баланс земельних правовідносин сторін у бік погіршення для позивача, є несправедливим та не відповідає нормам закону. Позивач зазначає, що експертом було надано висновок про визначення порядку користування із зазначенням одного можливого варіанту користування, який відповідає часткам сторін у праві власності. Відповідачі заперечували проти задоволення позову, проте не заявляли будь-яких конкретних пропозицій та міркувань з приводу вирішення даного спору, не пропонували будь-яких інших варіантів поділу, категорично відмовились проти укладення мирової угоди. При цьому позивач звертає увагу на те, що протягом більш ніж п`яти років відповідачами затягувався розгляд справи без жодних підстав. Позивач зазначає, що будь-яких угод з приводу користування спірною земельною ділянкою ані теперішніми, ані минулими співвласниками не укладалось. Позивач зазначає, що апелянтами не вказано які саме арифметичні помилки були допущені експертом та яким чином, за їх наявності вони вплинули чи могли вплинути не законність рішення суду. Тому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. 
Судове засідання було призначено на 11 лютого 2021 року. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. 
Від представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 на електронну пошту апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
11 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Сіржантом Ю.В. через канцелярію Одеського апеляційного суд було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з необхідністю особистої участі апелянта та її адвоката в судовому засіданні. При цьому представник апелянта клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (в тому числі поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів) до суду не подавав, в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив причин неможливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, так само як і не вказав в чому саме полягає, на його думку, необхідність особистої участі апелянта в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. При цьому апеляційний суд враховує, що провадження в справі було розпочато в квітні 2015 року. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, на підставі наявних матеріалів справи, результатів проведеної судової земельно-технічної експертизи та пояснень експерта в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимоги та визначення порядку користування земельною ділянкою пропорційно до часток в праві власності на житловий будинок (з відхиленням в бік відповідачів). 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 15 вересня 1949 року, ОСОБА_5 було відведено земельну ділянку, площею 595 кв.м., під індивідуальне будівництво житлового будинку; межі ділянки закріплено межовими знаками, про що складено акт визначення меж від 25 жовтня 1949 року (т. 1, а.с. 6, 7).
08 вересня 1950 року між Житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих та ОСОБА_5 було укладено договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою (т. 1, а.с. 8-11). Відведення земельної ділянки в безстрокове користування було здійснено відповідно до вимог чинного на той час законодавства, зокрема, Указу Президії Верховної ради УРСР від 26 серпня 1948 року, п.2. 
ОСОБА_5 на вказаній вище земельній ділянці було побудовано житловий будинок, загальною площею 30,6 кв.м., з надвірними спорудами, та набуто право власності на зазначений будинок.
20 вересня 1989 року ОСОБА_6 успадкував 1/2 частину зазначеного будинку після смерті ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою. Іншу 1/2 частину було прийнято у спадщину ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 120).
28 грудня 1990 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу частини будинку, згідно з яким ОСОБА_8 набула право власності на 1/2 частину зазначеного будинку з надвірними спорудами. В користування покупця ОСОБА_8 , згідно з договором, було надано житлову кімнату, площею 18,9 кв.м, літню кухню «Д», сарай «В», навіс «И», вбиральню «Е» (т. 1, а.с. 12-15).
Після набуття права власності на 1/2 частини будинку, власницею ОСОБА_8 було зроблено реконструкцію будинку із збільшенням загальної площі забудови (т. 1, а.с. 17). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 18 лютого 1994 року вирішено здійснити перерозподіл часток у праві спільної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оформити право власності за ОСОБА_8 на 73/100 частини будинку, із зазначенням складових цієї частини будинку; за ОСОБА_7 на 27/100 частин будинку, із зазначенням складових цієї частини будинку (т. 1, а.с. 16).
14 березня 1994 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності на 73/100 частин житлового будинку, видане Житлово-експлуатаційним об`єднанням Київського району виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси. ОСОБА_7 також отримала свідоцтво про право власності на 27/100 частин будинку.
16 червня 2001 року ОСОБА_8 подарувала позивачці ОСОБА_2 належні їй 73/100 частини будинку, який розташованій на земельній ділянці розміром 593 кв.м, що вбачається з договору дарування АЕА № 924311 (т 1, а.с. 23).
Отже,  ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16 червня 2001 року є власницею 73/100 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних господарських споруджень, який складається в цілому з житлової будівлі, житловою площею 95.8 кв.м., та надвірних господарських споруджень: літньої кухні «Г», огорожі № 1-9, мостіння – I - III, що розташовані на земельній ділянці, площею 593 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
На теперішній час 27/100 частин будинку належать по 27/200 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 94-95). Як належна ОСОБА_2 частина будинку, так і частина будинку, належна відповідачам, мають окремі входи, окремі житлові приміщення, кухню та туалет.
Земельна ділянка, на якій розташований будинок, загалом складає 593 квадратних метри. Площа забудови частини будинку ОСОБА_2 ( 73/100 ) без надвірних споруджень складає 155 кв. м.
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи за № 18-1051 від 10.12.2018 року: Земельна ділянка ОСОБА_2 має форму неправильного багатокутника з наступними розмірами зовнішніх меж: -фасадна межа ( АДРЕСА_1 ) - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 5,15; -ліва межа (ділянка №30) - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 5,49 + 15,37 + 14,28; -права межа ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ) - межа проходить по ламаній лінії довжиною (м.) - 4,87 + 0,66 + 5,14 + 2,95 + 4,00 + 21,36; -задня межа - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 6,26. Фактична площа земельної ділянки складає 209 кв.м. Земельна ділянка ОСОБА_3 має форму неправильного багатокутника з наступними розмірами зовнішніх меж: - фасадна межа ( АДРЕСА_1 ) - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 7,51 + 4,52; - ліва межа ( ОСОБА_2 ) - межа проходить по ламаній лінії довжиною (м.) - 4,87 + 0,66 + 5,14 + 2,95 + 4,00 + 21,36 + 0,23; - права межа (ділянка №26) - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 7,07 + 16,26 + 11,90; - задня межа - межа проходить по прямій лінії довжиною (м.) - 10,42. Фактична площа земельної ділянки складає 381 кв.м. Враховуючи щільну забудову земельних ділянок співвласників, а також фактичне місце розташування мереж водопостачання та водовідведення на ділянці ОСОБА_3 , встановити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , відповідно до часток 73/100 - ОСОБА_2 , 27/100 - ОСОБА_3 не надається можливим.
Враховуючи неможливість встановлення порядку користування між співвласниками домоволодіння відповідно до вказаних часток (73/100, 27/100), висновком судової земельно-технічної експертизи на розгляд суду запропоновано альтернативний варіант порядку користування земельною ділянкою з відступом від вказаних часток співвласників у праві власності на домоволодіння: - виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 412 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної, лівої, правої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 ; - виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 178 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 33-36).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до cт. 90 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 року, який діяв на час прийняття спадщини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також на час набуття 1/2 частини будинку ОСОБА_8 , при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.
Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 року особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
За обставинами даної справи порядок користування земельною ділянкою співвласниками не визначався. Доказів існування будь-яких домовленостей щодо користування спірної земельною ділянкою матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. В зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.
Як було вище зазначено в матеріалах справи міститься висновок судової будівельно-технічної експертизи, за результатами проведення якої експертом було запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою, зокрема: - виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 412 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної, лівої, правої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 ; - виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 178 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі в фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_4 , а.с. 33-36).
Недоліки в розрахунках, зокрема, допущені арифметичні розбіжності висновку експерта з відомостями в додатку № 3 були усунені шляхом допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_9 , який підтвердив, що ним була допущена технічна описка при підготовці додатку № 3 та зазначив, що правильним треба вважати, що земельна ділянка пл. 412 кв.м., надається у користування співвласника ОСОБА_2 ; земельна ділянка, пл. 178 кв.м., надається у користування співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Вказане було відображено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції та не спростовано апелянтом на стадії апеляційного перегляду судового рішення. 
Інших доводів апеляційна скарга не містить. Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, а позиція сторони апелянта не може ґрунтуватися виключно на припущеннях та критиці позиції іншої сторони, тому апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Сіржанта Юрія Володимировича– залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року – залишити без змін.
       
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                         А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомарецький 

19.02.2021 року                                                                 м. Одеса