ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1589/21 Справа № 212/6331/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від  06 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.
Позовна заява мотивована тим, що позивач у період Починаючи з 27.05.1985р. по 31.03.1998р. працював підземним ектрослюсарем на ш. «Гігант» «Кривбасруда» на теперішній час правонаступник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке за час роботи позивача не одноразово перейменовувалося та реорганізовувалося. Відповідно до пунктів 1, 2 Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» не було ліквідоване, а було перейменоване у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», а правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький залізорудний комбінат», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на ПАТ «Кривбасзалізорудком».
Висновком МСЕК від 22.11.2006р. позивачу первинно встановлено 6о% втрати працездатності з яких: 50% - радикулопатія, 10% - Хронічний бронхіт та встановлено 3 групу інвалідності. При повторному огляді, висновком МСЕК від 09.11.2009року позивачу безстроково встановлено 6о% втрати професійної працездатності за його професійними захворюваннями та третю групу інвалідності. Професійні захворювання спричиняють позивачу моральні страждання та переживання, а причиною того, є те, що на протязі своєї роботи у відповідача він отримував ушкодження свого здоров`я від чого й переносить вказані моральні страждання та фізичні які виразились у стійкому болі та значному обмеженні рухів у поперековому та шийному відділі хребта з віддачею в обидві ноги, відчуття заніміння ніг, сильний кашель, біль у грудній клітці, задишка при незначному фізичному навантаженні.У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання у позивача змінився спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 180 000 грн. які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, в зв`язку з ушкодженням здоров`я, в розмірі 100 000 гривень, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів., та в дохід держави судовій збір в розмірі 1 000 гривень. 
В іншій частині позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Судом першої інстанції не враховано, діагноза позивача, з якого вбачається, що у нього дуже хвора спина та проблеми з легенями, тривале лікування позивача не дає покращення.
Відповідно до Акту розслідування хронічних професійних захворювань вина позивача у появі професійного захворювання відсутня, відповідач повинен був створити на робочому місці позивача безпечні умови праці. 
Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про можливе погіршення стану його здоров`я.
В апеляційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в рішенні суду, судом першої інстанції не вірно зазначені структурні підрозділи на яких працював позивач, що не узгоджується з записами в трудовій книжці. Крім того, ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем у справі оскільки майно, а разом з ним права й обов`язки частини ВО «Кривбасруда», а саме ш. "Гігант", на якій працював позивач, було передано на баланс ДП «Кривбасшахтозакриття» та ПрАТ «ЦГЗК», а тому правові підстави для покладення на ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку з відшкодування моральної шкоди за період роботи позивача на шахті «Гігант» відсутні. 
Таким чином, оскільки до статутного фонду ПАТ "Кривбасзалізрудком", створеного в процесі корпоратизації та приватизації, не увійшло та не входить майно ш. "Гігант" (ані будівлі, ані споруди, ані земельна ділянка), комбінат не є та не може бути правонаступником майнових та немайнових прав по ш. «Гігант» ВО «Кривбасруда».
Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яка набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню та відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 27.05.1985 року по 31.03.1998 року працював на посаді підземного електрослюсаря черговим та з ремонту обладнання на шахті "Гігант" та "Комунар" РУ ім. Дзержинського. 31.03.1998 року позивачу було був звільнено з займаної посади відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку з переводом на шахту "Гігант-Дренажна.
Відповідно до Акту № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 24 жовтня 2006 року, складеного на підприємстві ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання : Радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим, м`язово-тонічним синдромом та периферичним нейросудинним синдромами з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плече лопаткового пері артрозу ПФ другого ступеня, деформуючий артроз ліктьових суглобів ПФ першого ступеня; Хронічне обструктивне захворювання легенів першої стадії ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів, ПФ першого ст., із зазначенням його причин - багаторічна робот (20 р. 10міс.) в умовах важкої праці, запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату.
Відповідно до п. 17 Акту № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 24 жовтня 2006 року причиною виникнення професійного захворювання є багаторічна робота в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату.
Згідно пункту 19 вказаного Акту визначено посади осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме:
Керівництво шахт "Гігант" і "Комурнар" РУ ім. Дзержинського, шахти "Гігант-Дренажна" ДП "Кривбасреструктурізація" (до 2002р. ДУ "Кривбасгідрозахист"), "Гігант-Глибока" ВАТ "Центральний ГЗК" під час праці на них ОСОБА_1 порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Відповідно до висновку МСЕК від 22.11.2006 року позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 50% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ та третя група інвалідності з 20.11.2006 з наступним переоглядом 01.11.2007 року .
При повторному переогляді висновком МСЕК від 08.11.2007 року позивачу підтверджено 60 втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.11.2009 року.
Висновком МСЕК від 09.11.2009 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності: 50% по радікулопатії, 10% по ХОЗЛ, та третю групу інвалідності безстроково з 01.12.2009 року.
Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог  ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування  хронічного професійного захворювання від 24.10.2006 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є багаторічна праця в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату, рівень яких , перевищує ГДК.
Отже, роботодавець Публічне акціонерне товариство «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини Публічне акціонерне товариство «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником тієї частини ВО «Кривбасруда» до якої входила шахта «Гігант», у зв`язку з чим обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому покладено на Управління «Кривбасгідрозахист» не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».
Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».
З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».
Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».
01 жовтня 1989 року - рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка.
01 серпня 1995 року наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року за №148 зі складу об`єднання ВО «Кривбасруда» виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство.
Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована.
Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».
У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц та 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач  1982 року по 1997 року є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки, шахта «Гігант» , як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,   що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ш. «Гігант» РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком» на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача, зокрема, на підприємстві відповідача 12 років 10 міс. в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності - 60 % та третю групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження об`єму рухів в поперековому відділі хребта, який посилюється при фізичному навантаженні з іррадіацією в нижні кінцівки, відчуття заніміння ніг,ь сильний кашель, біль у грудній клітці, задишка при незначному фізичному навантаженні.
З причини загострення професійного захворювання істотно змінився звичний спосіб життя позивача, суттєво знизилась його життєва активність, тривалі курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, позивач протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості позивача приділяти увагу рідним та близьким людям, своєму духовному, інтелектуальному розвитку.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» загальний стаж становить 30 років 10 місяців, з яких 20 років 10 місяців позивач працював у умовах впливу шкідливих факторів, з яких 12 років виключно на підприємстві відповідача, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» і збільшити його з 100 000 гривень до 180 000 гривень.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яке набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1000 грн. до 1800,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
У зв`язку з чим, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2700 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1800 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь  позивача ОСОБА_1 з 100 000 гривень до 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 1 000 гривень до 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2700(дві тисячі сімсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року. 

Головуючий:

Судді: