Справа № 441/1501/18                                Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/74/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
з участю, представника КП «Городоцьке ВКГ» - Бабича Т.Б., представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Городоцьке водопровідно – каналізаційне господарство» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Городоцьке водопровідно – каналізаційне господарство» (надалі КП «Городоцьке ВКГ») про відшкодування матеріальної та моральної не майнової шкоди, завданої пошкодженням квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з КП «Городоцьке водопровідно-каналізаційне господарство» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 71 631 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з КП «Городоцьке водопровідно-каналізаційне господарство» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1535 грн.; витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 7000 грн.; витрати за проведення товарознавчої експертизи 4290 грн. Разом стягнуто 94 456 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржило КП «Городоцьке водопровідно - каналізаційне господарство».
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив факту наявності вини відповідача у залитті квартири позивача.
Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, що залиття квартири відбулось з вини відповідача, складені акти обстеження квартири ґрунтувалися лише на огляді квартири і речей, без встановлення характеру і причини залиття. 
Відповідачем було встановлено і не заперечувалось у суді позивачем, те що останній без належних документів, технічних умов, самовільно приєднав каналізаційну трубу від своєї квартири до дворового каналізаційного колодязя, що також стало причиною затоплення квартири. 
Крім цього вказує, що типовою інструкцією з охорони праці для водія асенізаційного автомобіля не передбачено обов`язку виконання робіт з прочищення внутрішньо будинкових каналізаційних труб, отже працівник ОСОБА_3 не дотримався вимог інструкції, що також стало причиною залиття.
Скаржник покликається на те, що висновки експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не встановлюють причину залиття квартири, оскільки лише описують вартість відновлювального ремонту та вартість пошкоджених речей, але не встановлюють , через що саме сталося пошкодження майна. 
Суму відновлюваного ремонту, визначену ФОП ОСОБА_4 скаржник вважає завищеною, на спростування подавали висновок будівельно- технічного дослідження, складений експертом ТОВ «Гал – Світ» ОСОБА_6 , який суд безпідставно не взяв до уваги.
Вважає, що судом безпідставно взято до уваги долучені позивачем накладні, видані ФОП ОСОБА_7 , оскільки такі накладні не можуть бути доказом понесених витрат на харчування. 
В апеляційній скарзі також заперечує заподіяння моральної шкоди.
Зазначають, що після події затоплення на замовлення КП працівниками клінінгової компанії було проведено прибирання та дезінфекцію квартири позивача, КП винайняло для його сім`ї трубиномер в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на дві доби для проживання, а також організувало трьохразове харчування в закладі харчування для 3-х осіб; що спростовує висновок суду, що позивачу було заподіяно душевних страждань чи втрата нормальних життєвих зв`язків.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника КП «Городоцьке ВКГ» - Бабича Т.Б., на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_8 – ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, із матеріалів справи убачається, що позивач звернувся із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної не майнової шкоди, завданої пошкодженням квартири.
В позовній заяві посилався на те, що 04 червня 2018 року працівник КП «Городоцьке ВКГ» здійснював очистку каналізаційних труб на території будинку АДРЕСА_1 , однак внаслідок підключення у каналізаційному колодязі випускного шлангу асенізаційної машини до випускної каналізаційної труби, що виходить із квартири АДРЕСА_2 цього будинку, яка належить позивачу, здійснив викачку каналізаційних стоків із бочки асенізаційної машини, в результаті чого усі нечистоти з машини та каналізаційних труб потрапили у приміщення квартири позивача, залиття квартири брудом сягало 8-12 см..
Через неналежне виконання працівником відповідача робіт, позивач із сім`єю позбавлений був права проживати у своїй квартирі, на даний час квартира потребує ремонту, просив суд стягнути з відповідача 83036 грн. майнової шкоди та 50000 грн. моральної шкоди та вирішити питання судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 71631 грн., виходячи з наступного.
За змістом і. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам  фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Із матеріалів справи убачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 141).
Із акту обстеження квартири позивача у складі комісії Головного інженера КП «Городоцьке ВКГ», в.о. директора КИ «Міського комунального господарства» слюсарів КП «Городоцьке ВКГ», у присутності мешканців квартир АДРЕСА_4 ОСОБА_9 № 2 ОСОБА_10 , випливає, що при обстеженні 04 червня 2018 року у квартирі позивача виявлено нечистоти, які під тиском води асенізаційної машини через унітаз потрапили до квартири АДРЕСА_2 та затопили приміщення, пошкоджено стіни, меблі, одяг, речі, побутову техніку, які знаходились у ванній кімнаті, спальні, кухні, коридорі ( а.с. 7-13).
Факт затоплення квартири позивача підтверджується актом розгляду звернення до голови Городоцької районної держадміністрації Палюха С.Д, 06 червня 2018 року, де членами комісії при обстеженні квартири зазначено про те, що в квартирі стоїть неприємний запах, візуально пошкоджено: нижня частина меблів у спальній кімнаті, взуття. Частково пошкоджено каркас ванни, в спальні та ванній кімнаті демонтований плінтус. Також в акті зазначено, що працівниками КП «Городоцьке водопровідно-каналізаційне господарство» здійснено виїзд на місце події та власними силами поверхнево проведено очищення квартири від забруднення до 21 год. 04 червня 2018 р.
В подальшому була викликана клінінгова компанія для комплексного прибирання і дезінфекції квартири. Представники відповідача визнають свою вину і готові відшкодувати збитки (а.с.15-160).
Із договору № 10/18 про проведення експертного дослідження від 06 червня 2018 року та висновку експерта – ФОП ОСОБА_4 , які був подані позивачем на підтвердження позовних вимог, убачається, що вартість відновлювальних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок затоплення каналізаційними стоками складає 49350 грн. Вартість робіт експерта становить 7000 грн. (а.с. 19-23).
Крім того, із висновку експерта ОСОБА_11 № 26 судової товарознавчої експертизи по заяві ОСОБА_1 , від 22 червня 2018 року убачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику наданого для дослідження майна на момент проведення експертного дослідження складає 19937,96 грн.(а.с34-49).
Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, які досліджувались судом першої інстанції і такі не спростовують доводів апеляційної скарги..        
Підтвердженням того, що затоплення квартири позивача сталося саме з вини працівників відповідача є акт службового розслідування КП «Городоцьке ВКГ» від 08 червня 2018 року, з якого випливає, що працівники КП «Городоцьке ВКГ» не добросовісно віднеслися до своїх посадових обов`язків, а саме не встановили конкретно засмічену каналізаційну трубу, внаслідок чого відбулося затоплення квартири позивача. Працівників відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 116).
До того ж, прибирання і проведення дезінфекції квартири позивача та виклик клінінгової компанії також свідчать про визнання відповідачем вини у затопленні квартири.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив факту наявності вини відповідача у залитті квартири позивача, і що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, що залиття квартири відбулось з вини відповідача, є невірними та спростовуються матеріалами справи.
Крім того, апелянт вважає, що сума відновлюваного ремонту, визначена ФОП ОСОБА_4 є завищеною, на спростування чого подавали висновок будівельно- технічного дослідження, складений експертом ТОВ «Гал – Світ» ОСОБА_6 , який суд безпідставно не взяв до уваги не відповідає нормам процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 110  ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Більше того, у висновку експерта, наданого відповідачем не досліджено все пошкоджене майно, не встановлено вартість усього пошкодженого майна позивача, а лише дано оціночне твердження, а отже даний висновок не може вважатись належним і допустимим доказом. 
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
       Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
       Такий висновок узгоджується із постановою Верховного Суду 27.12.2019 № 686/11256/16-ц (61-28098св18).
       Твердження апелянта про те, що позивач без належних документів, технічних умов, самовільно приєднав каналізаційну трубу від своєї квартири до дворового каналізаційного колодязя, що також стало причиною затоплення квартири, не заслуговують на увагу, оскільки жодними доказами не підтверджено.
Доводи апеляційної скарги, що висновки експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не встановлюють причину залиття квартири, так як лише описують вартість відновлювального ремонту та вартість пошкоджених речей, але не встановлюють, через що саме сталося пошкодження майна є безпідставними, оскільки сам відповідач визнав вину працівників, яких було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
       Відтак, суд першої інстанції правильно встановив причинно-наслідковий зв`язок, а отже висновок суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 71631 гривень відповідає нормам матеріального права.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Щодо стягнення коштів у розмірі 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно визначено розмір моральної шкоди, так як залиття квартири позивача призвело до пошкодження належного йому майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань, з огляду на незручності проживання в пошкодженій квартирі, потребу здійснення ремонту, унаслідок чого він відчував емоційну напругу, нервозність, переживання, порушився його звичний ритм життя, що в будь-якому разі негативно вплинуло на його психоемоційний стан.
Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, врахував принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, з`ясував фактичний розмір заподіяних позивачу збитків, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Городоцьке водопровідно – каналізаційне господарство» - залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.