ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року                          м. Дніпро                      Справа №  904/2553/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва    І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.                                                                                  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор"   
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2020 р. 
( суддя Назаренко Н.Г., повний текст ухвали підписано 29.12.2020 р.) 
у справі №904/2553/20 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор", 
                   м. Київ 
до                Управління освіти, культури, молоді та спорту 
                   Криворізької районної державної адміністрації, 
                  с. Лозуватка, Криворізький район, Дніпропетровська область 

про стягнення грошових коштів в розмірі 1 275 357,22 грн. за договором поставки 

ВСТАНОВИВ:
1.                              Короткий зміст позовних   вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської  області  з позовом до Управління освіти, культури, молоді та спорту Криворізької районної державної адміністрації про стягнення заборгованості  за Договором   поставки  у  розмірі 1 275 357,22 грн., яка складається з  суми  основного  боргу  1 084 363,20 грн., інфляційних  втрат 16    310,82 грн., 3% річних 12    087,98 грн., пені 86   689,80 грн.  та  штрафу  75   905,42 грн. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 р. позов задоволено частково, стягнуто з Управління освіти, культури, молоді та спорту Криворізької районної державної адміністрації   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" суму основного  боргу  у розмірі 1 084   363,20 грн., 3% річних   12    087,98 грн.,  інфляційних  втрат  16   310,82 грн. та  витрати  по сплаті судового збору - 16 691,43 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.  
29.12.2020 р. від  Позивача надійшла  заява про  ухвалення  додаткового  рішення, в якій останній просить  ухвалити  додаткове  рішення  яким  стягнути  з  Відповідача 137 276,20 грн. витрат  на  правничу допомогу. 

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі та мотиви його прийняття
Ухвалою Господарського  суду Дніпропетровської області  від 29.12.2020 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про прийняття додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 904/2553/20 залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що Позивачем порушено строки для подання доказів понесення цих витрат, які визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України. Клопотання про поновлення строків на подачу доказів понесення витрат на правову допомогу разом із заявою про прийняття додаткового рішення Позивачем  подано не було.

3.                     Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" подано апеляційну скаргу, згідно якої останнє просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2020 р. у справі № 904/2553/20  та прийняти постанову, якою задовольнити у повному обсязі  заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат Позивача та стягнути з Відповідача на користь Позивача  витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: вартість послуг на правничу допомогу у розмірі 137 276,20 грн. Окрім того в апеляційній скарзі Апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.
Також, Скаржник в апеляційні скарзі просив визнати поважними причини неподання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, які додані до заяви від 23.12.2020 р. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат Позивача, а саме: Додаткової угоди від 21.09.2020 р. № б/н до Додатку від 28.04-2020 р. до Договору про надання правової допомоги від 09.01.2020 р.;  Акту          № 22 приймання-передачі наданої правової (правничої, професійної) допомоги від 21.09.2020 р. до Договору про надання правової допомоги від 09.01.2020 р. № б/н; Рахунку на оплату від 02.10.2020 р. № 27; Платіжного доручення від 18.11.2020 р. № 17163; Акту № 31 приймання-передачі наданої правової (правничої, професійної) допомоги від 30.11.2020 р. до Договору про надання правової допомоги від 09.01.2020 р. № б/н; та продовжити процесуальний строк на їх подання і приєднання до матеріалів справи № 904/2553/20.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що Господарським судом Дніпропетровської області було неповно з`ясовано та не доведено обставини, які мають значення для справи, що як наслідок призвело до невідповідності висновків обставинам справи, недотримання норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що відповідно є обґрунтуванням помилковості винесення ухвали.
Скаржник наголошує на тому, що Позивачем у позові та відповіді  було зазначено, як про понесені витрати на професійну правничу допомогу, так і надано докази їх понесення. Враховуючи, що нормами ГПК не передбачено обов`язку обґрунтовувати причини не подання доказів понесення таких витрат до закінчення судових дебатів, та не встановлено форми такої заяви, а тому враховуючи альтернативне право, що визначене частиною 8 ст. 129 ГПК, Скаржник вважає, що зазначене є належним підтвердженням, як існування, так і подання заяви до закінчення судових дебатів у відповідності до приписів частини 1 ст. 221 ГПК, що повинно було бути наслідком застосуванні судом положень частин 2 та 3 ст. 221 ГПК.
Беручи до уваги, що основною причиною неможливості вчасно подати Позивачем у сукупності докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, у визначені частиною 8 ст. 129 ГПК строки, стала затримка в оформленні та підписанні ДУ саме з підстав карантинних заходів та самоізоляції уповноважених осіб Позивача та Адвокатського бюро, а тому у відповідності до приписів ГПК, Скаржник просить  продовжити процесуальні строки для прийняття доказів понесення Позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги, що були надані разом із Заявою 23.12.2020 р..

4.                     Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Управління освіти, культури, молоді та спорту Криворізької районної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Управління зазначає, що посилання Апелянта на те, що він надав до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу спростовується матеріалами справи та не відповідає дійсності. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивач при зверненні до суду на виконання вимог п. 9 ч. Зет. 162 ГПК України та ч. 1 ст. 124 ГПК України зазначив, що розмір судових витрат позивача попередньо складає 180 000,00 грн. Разом з цим, до прийняття судом рішення від 08.09.2020 р. у даній справі Позивач не надав суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та доказів понесення ним цих витрат. 
Крім того, у відзиві Управління посилається на те, що рішення суду у справі № 904/2553/20 ухвалено 08.09.2020 р., тому строк для подання додаткових доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України сплив 13.09.2020 р.. Заява Позивача про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення витрат на правничу допомогу була направлена до суду лише 23.12.2020 р., тобто з пропущенням строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України. Таким чином, суд правомірно постановив ухвалу про залишення без розгляду заяви Позивача про прийняття додаткового рішення щодо судових витрат.
Також, Управління зазначає про те, що представник Позивача жодного разу не брав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції по справі № 904/2553/20, фактично участь представника Позивача полягала лише у підготовці позовної заяви та поданні клопотання про розгляд справи без його участі.
У запереченнях на відзив, Скаржник просить залишити без розгляду відзив на апеляційну скаргу з підстав пропуску процесуального строку на його подання, а апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2020 р. по справі № 904/2553/20 задовольнити.

5 .         Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді -  Кузнецова І.Л., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2021 р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, розгляд скарги призначено в судове засідання на 25.02.2021 р.. 
Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Від сторін надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі їх представників.
Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.
У судовому засіданні 25.02.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи
Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивач при зверненні до суду на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України та ч. 1 ст. 124 ГПК України зазначив, що розмір судових витрат Позивача попередньо складає  180 000,00 грн. 
Разом з цим, до прийняття судом рішення від 08.09.2020 р. у даній справі Позивач не надав суду заяви  про стягнення  витрат на  правничу допомогу  та  доказів  понесення ним  цих витрат, натомість   у відповіді  на  відзив, поданій до  суду  24.07.2020 р., заявив про те, що   в  разі  задоволення  позовних  вимог, між  Позивачем   та  адвокатським  бюро будуть  підписані  відповідні  акти здачі-приймання  робіт  і  відповідно  заявлено  клопотання  про  їх  відшкодування та  винесення  додаткового  рішення. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 р. позов задоволено частково, стягнуто з Управління освіти, культури, молоді та спорту Криворізької районної державної адміністрації   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" суму основного  боргу  у розмірі 1 084   363,20 грн., 3% річних  - 12   087,98 грн.,  інфляційних  втрат  -   16   310,82 грн., витрати  по сплаті судового збору - 16   691,43 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.  
Що стосується витрат на правничу  допомогу, то як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, суд їх не враховував, оскільки Позивачем 24.07.2020 р. надано  до  суду  відповідь  на  відзив, в якій зазначено, що в разі  задоволення  позовних  вимог  Позивача в подальшому  будуть  підписані  з  адвокатським  бюро  відповідні  акти  здачі-приймання  робіт  і, відповідно,  заявлено  клопотання  про  їх  відшкодування  та  винесення  додаткового  рішення. Однак,  станом  на  08.09.2020  р. Позивач  з  клопотанням  про  стягнення  витрат  на  правничу  допомогу так  і не  звернувся. За цих обставин, суд першої інстанції у  судовому  засіданні 08.09.2020 р. ( дата  винесення  рішення )  не  розглядав  питання про покладення зазначених витрат на  Відповідача.
Рішення  від  08.09.2020 р. у справі №  904/2553/20 отримане  Позивачем  - 21.09.2020 р., що  підтверджується підписом  представника  останнього на  поштовому  повідомленні. 
07.10.2020 р. на  виконання  зазначено  рішення  видано  наказ, який  отриманий  Позивачем  - 21.10.2020 р., що  підтверджується підписом  його  представника  на  поштовому  повідомленні. 
29.12.2020 р. на  адресу господарського суду  надійшла  заява Позивача про  ухвалення  додаткового  рішення, в якій останній просить  ухвалити  додаткове  рішення  яким  стягнути  з  Відповідача 137 276,20 грн. витрат  на  правничу допомогу.   

8. Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної  скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін виходячи з наступного. 
Згідно зі статтею 118 ГПК   України   право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом   строку.   Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК   України   суд за заявою учасника справи поновлює   пропущений   процесуальний   строк,   встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними,   крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Вирішення питання щодо поновлення   строку   перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи   з   своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального   строку   поважною і відновити   пропущений строк,   крім випадків, передбачених ГПК   України.   Отже, вирішуючи це питання, суд,   з   урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального   строку,   і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього   строку   (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 910/22695/13).
Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК   України   вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати   пропущений строк   за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити,   з   якої саме поважної причини такий   строк   було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити   пропущений   процесуальний   строк   лише у виняткових випадках,   тобто   причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства   ( аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 р. у справі № 910/15481/1 7).
Згідно   з частиною 8 ст. 129 ГПК України   розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку   з   розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).   Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі   або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.   У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого   строку   така заява залишається без розгляду.
ГПК   України   не встановлено неможливості поновлення   пропущеного   процесуального   строку   для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку   з   розглядом справи ( схожий за змістом правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 910/6298/19, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19).
Ст. 221 ГПК   України   передбачено, що якщо сторона   з   поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.   Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів   з   дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.   У випадку,   визначеному   частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 ст. 244 ГПК   України   суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів   з   дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
В основу оскаржуваної ухвали судом першої інстанції покладено висновок про залишення без розгляду заяви Позивача про прийняття додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 904/2553/20, оскільки останнім порушено строки для подання доказів понесення цих витрат, які визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
Як зазначалось  вище, рішення суду у справі № 904/2553/20  ухвалено 08.09.2020 р., а отже в силу ч. 8 ст. 129 ГПК України строк для подання додаткових доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу сплив 13.09.2020 р.. 
Водночас, як вбачається з відмітки поштової установи на конверті, в якому до суду надійшли заява позивача про ухвалення додаткового рішення та докази понесення витрат на правничу допомогу, це відправлення  здійснено позивачем 23.12.2020 року, тобто з пропущенням строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
При цьому, Позивачем не заявлялося суду першої інстанції клопотання про поновлення строків на подачу доказів понесення витрат на правову допомогу разом із заявою про прийняття додаткового рішення позивачем.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 2 ст. 244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що Позивачем не заявлялося суду першої інстанції клопотання про поновлення строків на подачу доказів понесення витрат на правову допомогу разом із заявою про прийняття додаткового рішення, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення її  без  розгляду.
    З огляду на те, що Позивачем не заявлялося суду першої інстанції клопотання про поновлення строків на подачу доказів понесення витрат на правову допомогу разом із заявою про прийняття додаткового рішення, апеляційний суд відхиляє клопотання Скаржника про  продовження вказаних процесуальних строків для прийняття доказів понесення Позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги, що були надані разом із заявою 23.12.2020 р..
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
    З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду   залишенню без змін.

10. Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" залишити без задоволення. 

Ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від  29.12.2020 р. у справі № 904/2553/20 залишити без змін. 

        Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

          Повний текст постанови складено 01.03.2021 р.

Головуючий суддя                                                                            І. М. Кощеєв
Суддя                                                                                             І. Л. Кузнецова
Суддя                                                                                           О. В. Чус