ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2021 року
м. Харків 
справа № 638/7085/20
Провадження № 22-ц/ 818/1608/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Семіряд І.В.,

УСТАНОВИВ: 
У травні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.11.2016 в розмірі 12642,91 грн та судових витрат.
Позов мотивований тим, що 1 листопада 2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті.Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.04.2020 рік має заборгованість у розмірі 12642,91 грн, яка складається з: 4601,10 грн - заборгованість за тілом кредита (яка складається з простроченого тіла кредиту), 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 1607,88 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 5355,70 грн – нарахована пеня, 0,00 грн - нараховано комісії.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 11 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.11.2016 року в розмірі 4601,10 грн та судовий збір у розмірі 1341,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4601,10 грн. Разом з тим, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту,є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув. Підписавши заяву позичальника відповідач засвідчив, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже, повністю згодний з умовами кредитування. Відповідач знімав кошти та здійснював погашення заборгованості, що свідчить про те, що відповідач знав про умови укладеного договору, тарифи банку та прийняв їх.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У додаткових письмових поясненнях Левицька А.В., яка діє в інтересах АТ КБ "ПриватБанк", наполягає на задоволенні апеляційної скарги та зазначає, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, отже він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків проведено за період з 01.10.2019 по 20.04.2020. Таким чином заборгованість за відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України 76,77 грн (4601,01 (сума заборгованості) * 3% * 203 (кількість днів прострочення) : 365). 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом встановлено, що 1 листопада 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви. 
Вказана анкета-заява не містить відомостей яку саме платіжну картку бажав отримати ОСОБА_1 , який кредитний ліміт, строк дії кредитного договору; відсутня також інформація про розмір відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки (а.с. 19).
До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с. 20, 21-76).
Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 7-10) та виписки (а.с. 11-26), станом на 20.04.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 12642,91 грн. з яких: 4601,10 грн - заборгованість за тілом кредита (яка складається з простроченого тіла кредиту), 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 1607,88 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК, 5355,70 грн – нарахована пеня, 0,00 грн - нараховано комісії.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку.
Згідно довідки, ОСОБА_1 за кредитним договором було надано кредитні картки за НОМЕР_1 зі строком дії останньої - травень 2019 року (а.с. 18).
ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, про що свідчить виписка з карткового рахунку (а.с. 11-26).
Однак кредитні кошти у строк до 31 травня 2019 року не повернув.
Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України та неустойки, банк в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач, здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Доводи про приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг на колегія суддів не приймає.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті банку не можна вважати невід`ємною частиною спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Беручи до уваги те, що строк кредитування відповідає строку дії картки до 31 грудня 2019 року, банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом з моменту прострочення і до закінчення строку кредитування; після настання цього терміну у банку виникає право на стягнення відсотків за ст.625 ЦК України.
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом після спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків за ст.625ЦК України у розмірі 3% річних від простроченої суми, оскільки інше не встановлено договором.
Сума процентів за ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 20.04.2020 року складає: 4601,01 грн. * 3% * 203 дні прострочки /365 днів = 76,77 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь банку.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження того, що сторони у письмовому вигляді обумовили її розмір та порядок нарахування, матеріали справи не містять.
За таких обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України у розмірі 76,77 грн.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Рішення суду не оскаржувалось сторонами в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, тому в цій частині колегією суддів не переглядалося.
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішенням суду від 11.11.2020 з ОСОБА_1 стягнуто 1341,11 грн судового збору пропорційно задоволеній частині позову. Оскільки судовою колегію рішення суду змінене та збільшена сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку визнаний колегією суддів обґрунтованим на 37 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 777,74 грн судового збору, сплачених при подачі позовної заяви (а.с. 1).
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 1,10 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 34,68 грн судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги (а.с. 118).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України скасувати, ухвалити в цій частині нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України за кредитним договором № б/н від 01.11.2016 року у сумі 76 (сімдесят шість) гривень 77 сімдесят сім копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 777 (сімсот сімдесят сім) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки судового збору, сплачених при подачі позовної заяви.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 34 (тридцять чотири) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                О.В.Маміна

                                                                               Н.П.Пилипчук