УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/530/20 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 56 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Миніч Т.І., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №283/530/20 за позовом Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів
за апеляційною скаргою Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

       У березні 2020 року Міністерство оборони України та Житомирський обласний військовий комісаріат звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просили стягнути з відповідача на користь Міністерства оборони України в особі Житомирського обласного військового комісаріату безпідставно набуте майно (грошові кошти у розмірі 362 500 грн.). Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув, захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України. Загальна сума одноразової грошової допомоги, яка підлягала виплаті сім`ї загиблого військовослужбовця становить 725 000 грн. Для отримання вищевказаної допомоги звернулися члени родини – син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_1 . Спочатку матері загиблого було виплачено половину допомоги у розмірі 362 500 грн. У подальшому комісією Міністерства оборони України було відмовлено сину у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки статус дитини має особа до досягнення повноліття, а ОСОБА_3  досяг повноліття та на час загибелі батька не навчався, тобто син не має правового статусу дитини та утриманця загиблого. За таких обставин, невиплачені сину загиблого кошти у розмірі 362 500 грн. перераховані  на рахунок відповідача, тобто матері загиблого. Отже, мати загиблого отримала всю суму одноразової грошової допомоги в сумі 725 000 грн. Після цього судовим рішенням у справі №283/1586/17, яке набрало законної сили, зобов`язано Міноборони призначити та  виплатити сину загиблого одноразову грошову допомогу у розмірі Ѕ від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті військовослужбовця – 362 500 грн. Платіжним дорученням зазначена сума перерахована Житомирським обласним військовим комісаріатом сину загиблого воїна. Отже, сім`я ОСОБА_2 всупереч положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримала кошти у сумі 1 087 500 грн. замість передбачених законодавством 725 000 грн. Позивачі наполягають на тому, що помилково виплачені матері загиблого ОСОБА_1 кошти у розмірі 362 500 грн. підлягають поверненню Міноборони (на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі ст.1212 ЦК України.

       Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі за безпідставністю.

       Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що застосовані судом першої інстанції загальні положення про відшкодування шкоди та як наслідок застосування постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не стосуються даної справи. Отже, застосовано норму (глава 82 ЦК України), яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Натомість норма, яка підлягала застосуванню (глава 83 ЦК України), не застосована до спірних правовідносин.

       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що їй були виплачені грошові кошти правомірно, а ст.1215 ЦК України визначає, яке саме безпідставно набуте майно не підлягає поверненню та регулює механізм повернення безпідставно набутого майна. Позивачі, в обґрунтування вимог посилалися на норми ст.1212 ЦК України, яка знаходиться у главі 83 ЦК України, а суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався на приписи ст.1215 ЦК України, яка також розміщена у цій же главі, а тому суд першої інстанції не вийшов за межі доводів сторін. Пославшись на загальні підстави майнової відповідальності, на які звертає увагу постанова Пленуму Верховного Суду України, суд повно дослідив всі матеріали справи та врахував правові висновки, які містяться у постановах Верховного Суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу, приймав участь в антитерористичній операції та загинув, захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України. Дана обставина сторонами визнається.

Відповідно до змістів ст.ст.16,16-1,16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час загибелі ОСОБА_2 , членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого військовослужбовця передбачається призначення і виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Члени сім`ї та батьки загиблого військовослужбовця визначаються відповідно до СК України, а утриманці – відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Одноразова допомога призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання (зі змісту частини першої ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). 

Спірні правовідносини також регулюються Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975.

Для отримання одноразової грошової допомоги звернулися мати загиблого – ОСОБА_1 та син загиблого - ОСОБА_3 .

На підставі рішення комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 29 грудня 2016 року №116, матері загиблого - ОСОБА_1 платіжним дорученням від 20 січня 2017 року перераховано 362 500 грн. одноразової грошової допомоги, тобто половина (а.с.9,18).

Рішенням вказаної вище комісії, яке оформлено протоколом від 19 травня 2017 року №48, сину загиблого - ОСОБА_3 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягненню нею повноліття. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досяг повноліття, на час загибелі батька не навчався, а тому він не має правового статусу дитини та утриманця загиблого (а.с.10).

Приймаючи до уваги викладене вище, Житомирським обласним військовим комісаріатом матері загиблого платіжним дорученням від 17 серпня 2017 року №1352 перераховано другу половину одноразової грошової допомоги в розмірі 362 500 грн. (а.с.21).

31 серпня 2017 року син загиблого звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства за захистом порушеного права. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року, яке постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року залишено без змін, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 19 травня 2017 року №48, щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити сину загиблого одноразову грошову допомогу у розмірі половини від 500-кратного прожиткового мінімуму. Адміністративний суд виходив із того, що до членів сімей загиблого належать також діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

На виконання рішення суду Житомирський обласний військовий комісаріат платіжним дорученням від 04 вересня 2019 року №1602 перерахував ОСОБА_3 , тобто сину загиблого, ІНФОРМАЦІЯ_4 одноразової грошової допомоги. 

Отже, у позовній заяві позивачі порушують питання в порядку ст.1212 ЦК України про стягнення з матері загиблого, тобто відповідача у справі, на користь Міністерства оборони України в особі Житомирського обласного військового комісаріату 362 500 грн. одноразової грошової допомоги, як безпідставно набутого нею майна.

Частина перша статті 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дана норма розміщена у главі 83 ЦК України.

Разом із тим, норми частини першої ст.1215 ЦК України, яка також належить до глави 83 ЦК України, містять випадки, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню. Так, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-91цс14.

У даній справі порушено питання стягнення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає поверненню, оскільки доказами, які містяться у матеріалах справи, спростовується допущення Житомирським обласним військовим комісаріатом рахункової помилки та недобросовісності з боку матері загиблого, тобто відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм глави 82 ЦК України щодо загальних положень про відшкодування шкоди є надуманими, оскільки факт зазначення у рішенні суду першої інстанції постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» «вирвано» із контексту мотивування, а тому саме по собі посилання на Пленум ще не свідчить про застосування до спірних правовідносин положень глави 82 ЦК України, зокрема, загальних підстав відшкодування майнової шкоди. Окрім того, посилання на положення Пленуму не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції та не призвело до ухвалення неправильного рішення. Навпаки, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сплата відповідачу одноразової грошової допомоги в більшому розмірі не надає позивачам права на повернення цих сум у розумінні ст.1215 ЦК України. Отже, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин главу 83 ЦК України, яка містить не лише ст.1212 ЦК України, а й ст.1215 ЦК України, норми якої правильно застосовані судом першої інстанції до спірних правовідносин, приймаючи до уваги також характер платежу, добровільність виплати коштів відповідачу юридичними особами та отримання коштів ОСОБА_1 згідно з наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 серпня 2017 року №262 та від 18 січня 2017 року №14. Отже, посилання на Пленум не потребує виключення із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та не тягне його зміни.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовує висновків суду першої інстанції та не впливає на правильність рішення, яке ухвалено не лише з додержанням норм матеріального, а й - норм процесуального права, а тому апеляційним судом залишається без змін відповідно до приписів ст.375 ЦПК України.
       
Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.