ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6326/19                                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Келеберда В.І.                                                                                                                                                     Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 березня 2021 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Мельничука В.П., Оксененка О.М.,
при секретарі                               Яблонській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіабудсервіс" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіабудсервіс" звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року №0045391404 про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму податкового зобов`язання 1  008 382,00 грн. та 504 191 грн. штрафних санкцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних у справі матеріалів, на підставі наказу №16169 від 31 жовтня 2018 року ГУ ДПС у м. Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Авіабудсервіс"" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року, за результатами якої складено Акт №722/26-15-14-04-03/32485297 від 12 липня 2019 року.
За висновками Акту перевірки від 12 липня 2019 року позивачем порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 44.1 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1    008    382,00 грн.
За твердженнями відповідача під час перевірки перевірялася реальність господарської операції ТОВ "Авіабудсервіс" із контрагентом-постачальником ТОВ "Лайт-Ком". Оскільки згідно приписів законодавства умовами реалізації права платника податків на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, зокрема, податкових накладних), оформлених відповідно до вимог чинного законодавства, також перевірялася наявність у контрагента-постачальника реальної можливості виконання своїх зобов`язань перед позивачем (наявність на підприємстві основних засобів, трудових ресурсів, товарно-матеріальних цінностей, транспортних засобів, тощо). 
Перевіркою встановлено, що за березень 2018 року ТОВ "Авіабудсервіс" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 2 136    584 грн. Однак, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2018 року встановлено його завищення на суму 1  008 382,00 грн. На формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, мали вплив взаємовідносини з ТОВ "Лайт-Ком". При цьому, ТОВ "Авіабудсервіс" до перевірки не надано первинних бухгалтерських документів, договорів, бухгалтерських регістрів по взаємовідносинах з ТОВ "Лайт-Ком", про що складені акти ненадання первинних документів до перевірки від 05 липня 2019 року.  
На письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 18 вересня 2018 року про надання інформації по взаємовідносинах з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року, ТОВ "Авіабудсервіс" листом від 10 жовтня 2018 року надано завірену копію договору поставки від 01 березня 2018 року, укладеного між ТОВ "Авіабудсервіс" та ТОВ "Лайт-Ком", завірену копію видаткової накладної від 15 березня 2018 року №130, завірені копії ТТН від 15 березня 2018 року №100260 від 15 березня 2018 року №100258, від 15 березня 2018 року №100259, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за період 01 вересня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за період 01 вересня - 19 жовтня 2018 року тощо.
За результатами дослідження наданих документів відповідач дійшов висновку, що відсутність первинних документів у ТОВ "Авіабудсервіс" по взаємовідносинах ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року свідчить про не підтвердження господарської операції між зазначеними суб`єктами господарювання за відповідний період. Відповідно, перенесені дані до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Авіабудсервіс" щодо господарської операції з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року здійснені безпідставно.
Також відповідачем встановлено, що відповідно до регістру бухгалтерського обліку - оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період з 01 вересня по 19 жовтня 2018 року у ТЛВ "Авіабудсервіс" значиться кредиторська заборгованість перед ТОВ "Лайт-Ком" на суму 6    050    288,75 грн. (отримані та неоплачені товари). У листі ТОВ "Авіабудсервіс" від 10 жовтня  2018 року №09/1, наданого на запит відповідача, зазначено, що отримані товари від ТОВ "Лайт-Ком" не реалізовані та плануються як розвиток нового направлення.
У цьому зв`язку відповідачем направлено Товариству запит про проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарино-матеріальних цінностей ТОВ "Авіабудсервіс" у присутності представників, що здійснюють перевірку, проте інвентаризації не проведено, про що складено акт відмови від проведення інвентаризації.
На думку відповідача зазначені обставини також свідчать про безпідставне перенесення даних до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Авіабудсервіс" щодо господарської операції з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року та сам факт наявності товарино-матеріальних цінностей.  
По контрагенту позивача - ТОВ "Лайт-Ком" ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що за березень 2018 року в адресу ТОВ "Авіабудсервіс" зареєстровано податкові накладні з номенклатурою: Інструменти ручні, не електричні. Полотна для пилок ланцюгових бензинових, ножиці звичайні з нержавіючої сталі, вироби санітарно-технічного призначення зі сплавів міді: лійка душу, ножі з фіксованим лезом з дорогоцінних металів не столові, труби (шланги) гнучкі, гофровані з нержавіючої сталі з фітингами, труби гнучкі з недорогоцінних металів без будь-яких основних фондів та виробничих потужностей. Номенклатура та обсяг реалізованого товару свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарської діяльності без трудових ресурсів та основних засобів.
Також відповідачем при аналізі Єдиного державного реєстру судових рішень виявлено ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у справі №757/15417/18-к в рамках кримінального провадження №42017000000002137 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 209 КК України, а також ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у справі №757/43808/18-к в рамках кримінального провадження №2018000000001581 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, відповідно до яких на переконання відповідача вбачається формування податкового кредиту суб`єктами господарювання за рахунок рядку підприємств з ознаками "фіктивності", серед яких, зокрема, ТОВ "Лайт-Ком".  
З урахуванням зібраної інформації, відповідач дійшов висновку, що ТОВ "Лайт-Ком" задіяне у наданні послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування податкового кредиту від СПД з ознаками фіктивності, у зв`язку з чим встановлено нереальність фактичного здійснення господарських операцій ТОВ "Лайт-Ком" в адресу ТОВ "Авіабудсервіс". Перевіркою не підтверджено факту постачання ТОВ "Лайт-Ком" товарів на адресу ТОВ "Авіабудсервіс", а зазначені господарські операції фактично не відбувалися, у зв`язку з чим податкові накладні, виписані ТОВ "Лайт-Ком" на адресу ТОВ "Авіабудсервіс" не мають юридичної сили первинних документів. Як наслідок, ТОВ "Авіабудсервіс" неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.
На підставі висновків Акту перевірки від 12 липня 2019 року винесено оскаржуване у справі податкове повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року №0045391404 про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2018 року із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму податкового зобов`язання 1 008    382,00 грн. та 504 191 грн. штрафних санкцій.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, правомірності таких висновків під час судового розгляду справи відповідачем не доведено. Наявні у справі матеріали, які також подавалися позивачем підчас перевірки відповідачу, свідчать про те, що реальне здійснення таких поставок позивачем стало можливим тому, що товарно-матеріальні цінності придбані в результаті реально здійснених на його адресу поставок, що у свою чергу свідчить про невідповідність висновків Акту від 12 липня 2019 року дійсним обставинам, встановленим судом упродовж розгляду даної справи.  
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Разом з цим, положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Питання, пов`язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України.
Так, підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момен7т виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704,    первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.
За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.
Як свідчать матеріали справи, згідно наданого Договору поставки від 01 березня 2018 року, укладеного між ТОВ "Авіабудсервіс" (Покупець), в особі директора Щербицького О.О., та ТОВ "Лайт-Ком" (Постачальник) в особі директора Пономарьова Д.В.,  Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити обладнання для будівельних робіт на умовах, визначених цим Договором. 
Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Договору Розрахунки за товар здійснюються Покупцем в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31 грудня 2018 року.
Відповідно до підпункту 1.7 пункту 2 Договору - поставка товару здійснюється на умовах DDP (пункт поставки - м. Київ, бульвар В. Гавела, 8) Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, якщо інше не узгоджене Сторонами в додаткових угодах до цього Договору.
Відповідно до підпункту 1.9 пункту 2 Договору - датою поставки товару вважається дата, назначена у видаткових накладних на товар, що підтверджує поставку товару відповідної кількості та якості відповідно до умов Договору.
Відповідно до підпункту 1.11 пункту 2 Договору - доставка товару здійснюється за рахунок покупця транспортом Покупця.
Відповідно до підпункту 1.12 пункту 2 Договору - довірена особа Покупця є Щербицький Олексій Олександрович .
Згідно завіреної копії видаткової накладної від 15 березня 2018 року №130 на загальну суму 6  050 288, 75 грн., в тому числі ПДВ 1 008    381, 46 грн., які зазначені в акті перевірки на стор. 7-8.
Вищенаведені операції відображено ТОВ "Авіабудсервіс" в бухгалтерському обліку згідно картки рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за 01 вересня 2018 року - 19 жовтня 2018 року значиться сальдо кредитове по взаємовідносинах з ТОВ "ЛАЙТ-КОМ" на суму 6    050    288,75 грн.
Фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "Авіабудсервіс" та ТОВ "Лайт-Ком" підтверджено документами, а саме: Договір поставки товарів від 01 березня 2018 року, видатковою накладною №130 від 15 березня 2018 року, товарно-транспортними накладними від 15 березня 2018 року №100258, №100259, №1002260.
Колегія суддів також зазначає, що зазначені первинні документи витребовувалися для дослідження та перевірки Генеральною прокуратурою України, були повернуті без негативної оцінки, проте як зазначає позивач, були втрачені під час крадіжки із службового автомобіля, про що повідомлено органи поліції ГУ НП у м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою №24106 від 04 квітня 2019 року, та про що вчасно повідомлено й органи податкового контролю.   
Водночас, зазначені документи надавалися для перевірки відповідачу до вчинення їх крадіжки, що переконливо свідчить про те, що позивачем здійснені реальні перерахування грошових коштів за договором поставки, товарно-матеріальні цінності поставлені позивачу, який здійснив їх оплату, тобто мають місце і поставка, і здійснення оплати за товар.
Крім того, колегія суддів зауважує, що реєстрація усіх податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не ставиться під сумнів, тому позивач мав право на включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.
Окрім того, відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879, визначено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.
Як зазначає відповідач, відповідно до регістру бухгалтерського обліку - оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період 01 вересня - 19 жовтня 2018 року у ТОВ "Авіабудсервіс" значиться кредиторська заборгованість перед ТОВ "Лайт-Ком" на суму 0    050    288,75 грн. (отримані та неоплачені товари). При цьому контролюючий орган стверджує, що ТОВ "Авіабудсервіс" відмовилося від проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей в ході проведення перевірки 
Водночас, судом встановлено, що на дату отримання Товариством вимоги від відповідача (01 листопада 2018 року) ним підготовлено наказ про проведення інвентаризації у строк з 02 по 05 листопада 2018 року на складі "Гуровщина", який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Любимівка, вул.. Київська, 88-б, оскільки товар знаходиться саме за наведеною адресою, а коло об`єктів інвентаризації повинно бути чітко пов`язане саме з предметом такої перевірки.
Наведене свідчить про те, що відповідачем передчасно зроблено висновок про відмову позивача від проведення інвентаризації.
Також колегія суддів зауважує, що відносно контрагента позивача - ТОВ "Лайт-Ком" податковими органами не проводилася зустрічна звірка, передбачена пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України та пунктом 4.1 наказу ДПА України від 22 квітня 2011 року №236 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних перевірок". 
За умов не проведення зустрічної звірки, висновки щодо неправомірності віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту у березні 2018 року за операціями з ТОВ "Лайт-Ком" та відображення позивачем результатів здійснення господарської діяльності у податковому обліку, фіскальний контролюючий орган фактично поклав на ТОВ "Авіабудсервіс" вину за можливе порушення вимог податкового законодавства контрагентом - ТОВ "Лайт-Ком", що є протиправним та безпідставним. 
Щодо не звітування контрагента позивача про наявність на підприємстві трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей, орендованих чи власних приміщень, а також не залучення стороннього трудового ресурсу та основних засобів, то сам факт не звітування контрагентом платника податків у поданій податковій звітності про наявні ресурси та засоби не впливає на право власника податків на формування податкового кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) платника податку від інших осіб.
Колегія суддів зауважує, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи, з чим погоджується колегія суддів.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст.    90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ зазначив, що "компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків".
Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.
Щодо посилання відповідача на ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового провадження у кримінальних справах, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч.    2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. 
Колегія суддів вказує на те, що ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового провадження у кримінальних справах не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. 
Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даним товариствами не визнані нечинними.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
  З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.73 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, обставин, які б спростовували факт здійснення господарських операцій, достовірності і повноти відображення податку на додану вартість за вказаними спірними господарськими операціями.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Мельничук В.П.

 Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 29.03.2021.