СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р.                                                                         Справа № 922/3253/20  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді:	Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.	
при секретарі судового засідання:	 Пляс Л.Ф.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Стриж Л.А., ордер серія АХ №1040278 від 15.02.2021р., свідоцтво №2161 від 25.10.2017р., угода про надання правової допомоги №3012 від 30.12.2020р.	
від відповідача:	не з`явився	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	  Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків (вх.№293 Х/3 від 20.01.2021р.)	
на рішення господарського суду	 Харківської області	
ухвалене	30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р. у м.Харкові)	
у справі	№922/3253/20 (суддя Пономаренко Т.О.)	
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", м.Харків	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків	
про	стягнення штрафних санкцій	

В С Т А Н О В И В:
У  жовтні 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", м.Харків, позивач, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків, про стягнення штрафу у розмірі 420.000,00грн. за порушення п.6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р. у вигляді  неповідомлення кредитора про наявні претензії з боку третіх осіб (Харківської міської ради). 
Рішенням господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р.) у справі №922/3253/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" штраф у розмірі 420.000,00грн. за порушення п.6.8 кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р. та суму судового збору у розмірі  6.300,00грн. У стягненні суми судового збору у розмірі 94,50грн. відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, господарський суд Харківської області виходив з наступного:
- відповідач, у порушення п.6.8 кредитного договору, не повідомив позивача (який є новим кредитором за кредитним договором на підставі договору про уступку права вимоги  №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020р.) у встановленому даним пунктом кредитного договору  порядку про наявні претензії до позичальника з боку Харківської міської ради щодо порушення вимог земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів, що відповідно до п.9.2 кредитного договору є підставою для нарахування позичальнику штрафу в розмірі 5% від суми кредиту, вказаної у пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення;
- надане відповідачем повідомлення №106 від 18.09.2020р. не містить жодної відмітки про отримання позивачем такого повідомлення. До того ж, жодних належних чи допустимих доказів відправлення такого повідомлення на адресу позивача матеріали справи не містять.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву у порядку статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00грн. з посиланням на те, що на даний час у господарському суді Харківської області знаходяться вісім справ за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про стягнення неустойки на загальну суму 6.192.370,25грн. за наявністю кредитного зобов`язання позичальника у розмірі 0,00грн., що свідчить про те, що зазначена штрафна санкція спрямована на отримання  кредитором невиправданих додаткових прибутків, що суперечить рішенню Конституційного Суду  №7-рп/2013 від 11.07.2013р.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання, виходив з того, що відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення штрафних санкцій, а саме: не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача та відсутності на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" коштів, необхідних для проведення розрахунків з позивачем. Крім того, зменшення штрафу до 100,00грн. не узгоджується з приписами ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України щодо врахування інтересів кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій), оскільки таким чином відповідач майже повністю звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань. Рішення Конституційного Суду №7-рп/2013 від 11.07.2013р., на яке посилається відповідач, за висновками суду першої інстанції не є релевантним по відношенню до даної справи. 
Не погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить рішення господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. у справі №922/3253/20 скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що на виконання вимог пункту 6.8 кредитного договору повідомив позивача про наявність позову з боку Харківської міської ради одразу після отримання відповідної інформації. Поряд з цим, на думку відповідача, позивач, звертаючись з позовом про стягнення штрафних санкцій, не зазначає, яким чином відбулось порушення, дату порушення, час обізнаності відповідача про позов та необхідність повідомити позивача про вищезазначені події.
Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021р. вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
Після надходження від скаржника через канцелярію суду листа на виконання вимог ухвали суду від 25.01.2021р., ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на рішення господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р.) у справі №922/3253/20 та зобов`язано позивача у строк до 23.02.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу. Названою ухвалою, разом з іншим, призначено розгляд справи на 24.02.2021р. об 11:15 год.
16.02.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач проти задоволення вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем не доведено, що повідомлення №106 від 18.09.2020р. взагалі направлялось на адресу позивача у погоджений сторонами у кредитному договорі спосіб. При цьому, факт того, що відповідачу було відомо про наявні до позивача претензії Харківської міської ради, свідчить відповідь на адвокатський запит, надана Департаментом територіального контролю Харківської міської ради від 28.07.2020р. Також позивач звертає увагу на те, що відповідач, заявивши клопотання про зменшення штрафних санкцій, не навів доказів існування  жодної виняткової обставини, яка може бути підставою для зменшення розміру  таких санкцій. 
У судове засідання 24.02.2021р. з`явився представник позивача, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги  з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Разом з тим, 24.02.2021р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (засвідчене електронним підписом повноважного адвоката), мотивоване зайнятістю представника - адвоката Орлова О.О. в іншому судовому провадженні - у засіданні Харківського окружного адміністративного суду у справі №820/1169/17, яке призначене на 24.02.2021р. о 10:30год.
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно положень статей 56, 58 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 74 - 79 ГПК України).
Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання 24.02.2021р. судом обов`язковою не визнавалась, у справі №922/3253/20 достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника відповідача.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 24.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 06.12.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (далі - позичальник) та Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" (далі - кредитор) було укладено кредитний договір №23019/ЮКР/0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов п.1.1 якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8.400.000,00грн., зі зменшенням ліміту кредитування згідно з п.1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних у порядку, визначеному даним договором.
Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або його окремої частини на поточний рахунок позичальника.
Відповідно до п.6.2 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати кредитору окремо від встановленої процентної ставки за користування кредитом штрафні санкції, передбачені розділом 9 даного договору, за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.
Як передбачено пунктом 6.8 кредитного договору, позичальник зобов`язується повідомити кредитора протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 цього договору, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів.
Пунктом 9.1 кредитного договору встановлено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, нарахованої на суму простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
За невиконання та/або неналежне виконання позичальникові обов`язків, передбачених пунктом 6.5 цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф у розмірі 10.000,00грн., за кожен факт порушення.
За невиконання та/або неналежне виконання позичальником обов`язків, передбачених будь-яким з пунктів 6.3, 6.6 - 6.9, 6.11 цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф у розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення (п.9.2 кредитного договору).
Відповідно до п.12.2 кредитного договору усі повідомлення, вимоги, що надсилаються сторонами згідно з цим договором, за цим договором оформлюються в письмовій формі та направляються за допомогою поштового зв`язку або вручаються іншій стороні (уповноваженому представнику) особисто. Для повідомлення, вимоги, направлених за допомогою поштового зв`язку, датою направлення повідомлення, вимоги, вважається дата здачі повідомлення, вимоги, до установи зв`язку, а датою отримання - четвертий день за датою відправлення або дата, в яку за даними установи зв`язку повідомлення, вимога були вручені стороні (для рекомендованих листів).
При цьому, у разі відмови будь-якої сторони отримати письмове повідомлення, вимогу, датою їх отримання вважається наступний день, що наступає після дати здачі до установи зв`язку відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення.
Для повідомлення, вимоги, вручених особисто стороні, датою направлення та датою отримання вважається дата проставляння підпису представника сторони про отримання відповідного повідомлення, вимоги.
Крім того, відповідно до п.12.3 кредитного договору кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору позичальник надає згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення позичальником не потрібне.
Пунктом 12.4 кредитного договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов цього договору.
Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, первісний кредитор виконав зобов`язання із надання кредиту, перерахувавши на належний відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8.326.130,12грн., що підтверджується меморіальним ордером №38949 від 06.12.2019р.
26.06.2020р. між Акціонерним товариством "Радабанк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (новий кредитор), що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", укладено договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст та додатки до нього №№1, 2 (далі - договір відступлення права вимоги).
Відповідно до п.1.1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору (вартість відступлених прав) та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника, іпотекодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест"), та поручителя - громадянка України ОСОБА_1 за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р., їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, у тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, у тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.
Пунктом 3.1 вищенаведеного договору встановлено, що за відступлення права вимоги, в обсязі, встановленому пунктом 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9.238.656,49грн.
Відповідно до п.1.4 договору відступлення права вимоги сторони за взаємною домовленістю встановили, що права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, розповсюджується в повному обсязі включаючи: право нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та договорів забезпечення, за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення, у тому числі і до моменту укладання цього договору.
Підписанням цього договору первісний кредитор повідомляє та запевняє нового кредитора, що за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем не сплачувались комісії, пеня та/або штрафи, передбачені кредитним договором та договорами забезпечення, а первісним кредитором не нараховувалось та не надавалось боржнику та/або іпотекодавцю та /або поручителю вимога(и) щодо сплати боржником та/або іпотекодавцем та/або поручителем комісії, пені та/або штрафів, передбачених кредитним договором та договорами забезпечення.
Додаток № 1, який є невід`ємною частиною  договору про відступлення права вимоги, містить перелік документів, що підтверджують наявність у первісного кредитора прав вимоги, а також інші документи, що передаються новому кредитору. 
26.06.2020р. згідно з актом  приймання-передачі прав вимоги первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги, у тому числі за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р.
Також, 26.06.2020р. договір відступлення за іпотечним договором  №230, укладений між Акціонерним товариством "Радабанк" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (новий іпотекодержатель), було засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області.
Як убачається з платіжного доручення №1 від 26.06.2020р., позивачем було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020р.
Крім цього, 26.06.2020р. Акціонерним товариством "Радабанк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал" (новий кредитор), що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" складено та підписано акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020р., згідно якого первісний кредитор передав позивачу документи, що підтверджують право вимоги до відповідача.
Отже, як правильно встановив місцевий господарський суд, з 26.06.2020р. позивач набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за кредитним договором.
Листом вих.№1607 від 16.07.2020р. позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та про платіжні реквізити для погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів.
Проте, як зазначає позивач, з даних, що містяться у загальному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, останньому стало відомо про ухвалу суду від 08.09.2020р., якою господарський суд Харківської області відкрив провадження у справі №922/2765/20 за позовною заявою Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 9,1414га з кадастровим номером 6310138500:12:004:0023 по вул.Велозаводській, 1 у м.Харкові з 01.01.2020р. по 31.07.2020р. у сумі 2.271.071,92грн. та витрат зі сплати судового збору. Зазначене підтверджується роздруківкою ухвали господарського суду Харківської області з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Як зазначає позивач, відповідачем не було повідомлено кредитора у встановлені пунктом 6.8 кредитного договору строки про наявні претензії до позивача з боку Харківської міської ради щодо порушення вимог земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів, а отже, оскільки сума, заявлена до відшкодування, складає набагато більше ніж 10% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 кредитного договору, то наведене свідчить про те, що відповідачем грубо порушено пункт 6.8 кредитного договору, на підставі чого позивач вважає, що відповідач повинен нести відповідальність у розмірі 420.000,00грн. Посилаючись на дані обставини, позивач звернувся із позовом у розглядуваній справі.
Відповідач, заперечуючи проти позову, наполягає на тому, що відповідно до вимог п.6.8 кредитного договору повідомив позивача про наявність позову у справі №922/2765/20 одразу після отримання такої інформації, на підтвердження чого надає суду повідомлення №106 від 18.09.2020р. 
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 420.000,00грн. штрафу з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 512 ЦК України також передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Зі змісту наведених норм вбачається, що за загальним правилом відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто, заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов`язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, оскільки внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов`язанні, а не заміна сторони в договорі, а відтак, суд зазначає, що після укладення між Акціонерним товариством "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-капітал" договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" продовжило залишатися зобов`язаною особою за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019р. При цьому умовами договору не передбачено обов`язкової згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.
16.07.2020р. листом за вих.№1607 позивач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про укладення зазначеного договору та заміну кредитора у зобов`язанні, а також платіжні реквізити для погашення кредиту.
Як зазначалося вище за текстом договору, сторони пунктом 6.8 кредитного договору встановили, що позичальник зобов`язується повідомити кредитора протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 процентів від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 цього договору, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені також частиною 1 ст.611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України та ч.1 ст.230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.2 п.9.2 кредитного договору за невиконання та/або неналежне виконання позичальником обов`язків, передбачених будь-яким з пунктів 6.3, 6.6-6.9, 6.11 цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь та на вимогу кредитора штраф у розмірі 5% від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1 договору, за кожен факт порушення.
Як свідчать матеріали справи,  ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2020р. у справі №922/2765/20 було відкрито провадження за позовною заявою Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 9,1414га з кадастровим номером 6310138500:12:004:0023 по вул.Велозаводській, 1 у м.Харкові з 01.01.2020р. по 31.07.2020р. у сумі 2.271.071,92.грн. та витрат зі сплати судового збору. Зазначена обставина підтверджується роздруківкою ухвали господарського суду Харківської області з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Отже, наявність вищенаведеного позову, ціна якого перевищує 10% суми отриманої відповідачем за кредитним договором суми кредиту, зумовлює у останнього обов`язок повідомити про зазначену обставину кредитора (позивача) протягом трьох робочих днів від дати отримання відповідних відомостей та надати кредиторові всі необхідні документи, які стосуються зазначеного позову, у порядку п.6.8 кредитного договору.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на ній. Разом з цим, довести відповідні обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, відносність, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. Статтею 77 ГПК України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 ГПК України,  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За висновками судової колегії, відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та найбільш вірогідних порівняно з  наданими позивачем документами доказів на підтвердження обставин своєчасного повідомлення позивача в порядку пункту 6.8 кредитного договору про наявні претензії до позичальника  з боку Харківської міської ради щодо порушення вимог земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів.
Відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі стверджує про виконання ним пункту 6.8 кредитного договору, посилаючись при цьому на повідомлення №106 від 18.09.2020р., копію якого він надав суду першої інстанції. Колегія суддів, дослідивши зазначений документ, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що він не може бути доказом виконання позичальником пункту 6.8 кредитного договору, зважаючи на наступне.
Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено, що всі повідомлення, вимоги, що надсилаються сторонами згідно з цим договором, за цим договором оформлюються в письмовій формі та направляються за допомогою поштового зв`язку або вручаються іншій стороні (уповноваженому представнику) особисто. Для повідомлення, вимоги, направлених за допомогою поштового зв`язку, датою направлення повідомлення, вимоги, вважається дата здачі повідомлення, вимоги, до установи зв`язку, а датою отримання - четвертий день за датою відправлення або дата, в яку за даними установи зв`язку повідомлення, вимога були вручені стороні (для рекомендованих листів).
При цьому, у разі відмови будь-якої сторони отримати письмове повідомлення, вимогу, датою їх отримання вважається наступний день, що наступає після дати здачі до установи зв`язку відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення.
Для повідомлення, вимоги, вручених особисто стороні, датою направлення та датою отримання вважається дата проставляння підпису представника сторони про отримання відповідного повідомлення, вимоги (п.1.2.2 кредитного договору).
Поряд з цим, повідомлення відповідача №106 від 18.09.2020р. не містить жодних позначок установи поштового зв`язку (печаток, штемпелів тощо), до даного документа не додано роздруківки із веб-сайту установи поштового зв`язку щодо відстеження поштового відправлення із відповідним трек-номером. Також відповідачем не надавалися докази вручення зазначеного повідомлення особисто уповноваженому представнику кредитора (розписка про отримання тощо).
Слід зазначити, що про факт отримання відповідачем відомостей про наявність позову Харківської міської ради свідчить те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2020р. у справі №922/2765/20 було відкрито провадження за наслідками усунення Харківською міською радою недоліків позовної заяви, у тому числі шляхом надання доказів надсилання Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" копії позовної заяви та доданих до неї документів ще до 08.09.2020р. 
Окрім цього, про факт обізнаності відповідача про наявні претензії Харківської міської ради ще до подання останньою позову у справі №922/2765/20 свідчить наявна в матеріалах справи відповідь №11873/0/226-20 від 28.07.2020р. на адвокатський запит адвоката позивача Стриж Л.А. №10/07 від 10.07.2020р., надана Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, якою зазначений орган повідомив, що Харківська міська рада надсилала на адресу відповідача листи №П-174/20 від 23.06.2020р. та №П-214/20 від 13.07.2020р. з повідомленням про факт використання відповідачем земельної ділянки  в порушення вимог земельного законодавства та вимогою добровільно сплатити безпідставно збережені кошти в сумі 8.496.503,53грн.  
Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.
Як зазначалося вище за текстом постанови, відповідачем  у відзиві на позов у порядку ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України  було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100,00грн. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції  у господарському суді Харківської області знаходяться вісім справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про стягнення неустойки на загальну суму 6.192.370,25грн., які за предметом та підставами позову є аналогічними справі №922/3253/20, тоді як кредитне зобов`язання позичальника  дорівнювало 0,00грн., що свідчить про те, що зазначена штрафна санкція спрямована на отримання  кредитором невиправданих додаткових прибутків, що суперечить рішенню Конституційного Суду  №7-рп/2013 від 11.07.2013р.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вищезазначеного клопотання, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі №924/1089/17, від 14.08.2018р. у справі №903/827/17, від 30.08.2018р. у справі №925/1587/17.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6  ст.3 ЦК України).
Разом з цим, відповідачем при поданні клопотання про зменшення штрафних санкцій не доведено виключних обставин для зменшення зазначених санкцій, як не надано суду першої інстанції і  жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища (відповідні фінансові та бухгалтерські звіти тощо) та відсутності на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» коштів, необхідних для проведення розрахунків з позивачем (виписки по рахунках тощо). 
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, зменшення штрафу до 100,00грн. не узгоджується з приписами ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України щодо врахування інтересів кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій), оскільки в такому разі відповідач майже повністю звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Посилання відповідача у клопотанні на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. колегія суддів вважає нерелевантним, оскільки спір, якого стосується зазначене рішення, різниться зі спором у справі №922/3253/20 за характером  правовідносин сторін та правовим статусом відповідача (зазначене рішення стосується споживчого кредиту, укладеного банком із фізичною особою), так і за правовим статусом відповідача.
До того ж, рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. стосується питання офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у розрізі того, чи поширюється дія даного Закону лише на правовідносини, суб`єктами яких є виключно підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання і фізичні особи - підприємці, чи також на правовідносини, в яких вони є тільки одним з суб`єктів правовідносин між платниками  і одержувачами коштів, а іншим суб`єктом є фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, тобто споживач.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив відповідачу у зменшенні розміру штрафних санкцій.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а фактично дублюють доводи відзиву на позовну заяву, у зв`язку із чим рішення господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. у справі №922/3253/20 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга - без задоволення.
За змістом ст.129 ГПК України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р.) у справі №922/3253/20 - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 30.12.2020р. (повний текст складено та підписано 06.01.2021р.) у справі №922/3253/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 24.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2021р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота