П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3693/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Петричкович А.І.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
04 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Білої Л.М.  Франовської К.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування, невидачі відповідних довідок та невиплати ОСОБА_1 грошових коштів, а саме:
- грошового забезпечення включно до дня звільнення;
- допомоги на оздоровлення відповідно до п. 1 ст. 10-1, п. 3 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; - матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, у розмірах, передбачених Постановою КМУ № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- грошової компенсації за не отримане речове майно;
- грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки (за 2018, 2019 роки), передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки»;
Також просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу:
- довідку про розмір компенсації (вартість) за неотримане під час проходження військової служби речове майно ОСОБА_1 , яка передбачена п. 4 Порядку № 178;
- довідку про розмір компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2018-2019 роки; довідку про розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових потреб за 2020 рік;
- довідку про розмір грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік;
- довідку про розмір грошового забезпечення включно до дня звільнення; довідку про середньомісячну заробітну плату за весь період затримання розрахунку.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 22.10.2020 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 10.03.2020 про виплату відповідних сум та видачу довідок.
Також зобов`язав військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2020 по суті, надавши йому відповідь в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 та довідки, які він просив у заяві. В решті позовних вимог відмовив. Допустив до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2020 з урахуванням висновків, наведених у даному судовому рішенні.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині не задоволених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що в умовах економічної ситуації в країні видача довідок, нарахування та виплата заявлених у позові сум є безальтернативним та може затягнути та утруднити виконання рішення суду по даній справі.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині), військовослужбовця військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 , водія-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира восьмої артилерійської батареї третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням контракту) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнити з військової служби у запас та вважати таким, що 29 січня 2020 року справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Летичівського районного військового комісаріату Хмельницької області для постановки на військовий облік. 29 січня 2020 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Також зазначено, що з 28 січня 2020 року зняти з усіх видів забезпечення та з 20 січня 2020 року зняти з котлового забезпечення обідами. Виплатити надбавку та особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01 січня 2020 року по 28 січня 2020 року. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 123% посадового окладу за період з 01 січня 2020 року по 28 січня 2020 року. Грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік не виплачено. Матеріальну допомогу в 2020 році для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення не виплачено. Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана у кількості 28 діб. Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана у кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у кількості 45 діб. Утримати кошти та 15 діб перевикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік (вислуга до 10 календарних років). Щорічна основна відпустка за 2020 рік не належить (арк. спр. 17).
Відповідно до заяви від 10.03.2020 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (далі - заява від 10.03.2020), позивач зазначив, що оскільки, на день виключення його зі списків особового складу військової частини не було видано довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яка передбачена пунктом 4 Порядку №178 та в якій зазначається сума такої грошової компенсації прошу видати вказану довідку та виплатити відповідну суму компенсації. Крім цього, прошу видати довідку про розмір та здійснити виплату:  компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2018-2019 роки;  грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік; матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових потреб за 2020 рік. Про прийняте рішення повідомити письмово на поштову адресу (арк. спр. 25).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон №393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Приписами статті 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
При цьому слід зазначити, що статтею 49 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач отримав заяву позивача від 10.03.2020 - 12.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, не вирішив її по суті, так як не надав жодних доказів вирішення цієї заяви, що підтверджує доводи   ОСОБА_1 щодо цього.
З урахуванням імперативності припису статті 49 КЗпП та вимог Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач не дотримався вимог Закону № 393/96-ВР, адже не вирішив заяву ОСОБА_1 щодо строку і вирішення по суті заяви про  надання довідок, чим порушено законні права та інтереси позивача, тому є протиправна бездіяльність відповідача щодо цього,  і відповідно підстава для задоволення зобов`язальної вимоги про надання відповіді і довідок, які просить ОСОБА_1 .
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, вимога щодо протиправної бездіяльність відповідача, щодо не нарахування коштів є похідною від вирішення  заяви позивача від 10.03.2020 та витребуваних позивачем довідок, тому ця вимога, з урахуванням відсутності доказів на підтвердження цієї вимоги, є передчасною, тому не могла бути задоволена.
При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення коштів не виплачених йому при звільненні, що буде належним захистом його прав.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Франовська К.С.