Дата документу 24.02.2021 Справа № 333/5537/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 333/5537/20                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/691/21 Варнавська Л.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ями Дмитра Миколайовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року у справі за заявою директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Судовської Т.Г. про госпіталізацію у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
В С Т А Н О В И В:
               У жовтні 2020 року директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Запорізької обласної ради Судовська Т.Г. звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 страждає на параноїдну шизофренію.        Багаторазово знаходилась на лікуванні в психіатричних закладах, визнана інвалідом II групи. В клінічній картині галюцинаторно-маячна симптоматика, агресивна тенденції на адресу близьких. 
               За рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_1 неодноразово застосовувалась примусова госпіталізація. 
               Остання госпіталізація з 04.08.2020 р. по 09.09.2020 р. з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з формуванням дефекту змішаного типу. Параноїдний синдром». 
               Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2020 р. до ОСОБА_1 застосована примусова госпіталізація. 
               За відомостями від матері: після виписки призначене лікування не приймає, лікаря- психіатра не відвідує, стверджує, що вона здорова. Не приймає їжу від матері. Вважає, що та отруює її борною кислотою або миш`яком. Стверджує, що матір має намір знищити її, вбити. Викидає їжу в унітаз, ховає. Каже, що матір та брат їй не рідні, набрасується на матір з ножем.        
06.10.2020 р. о 7.00 год. доставлена спеціалізованою бригадою швидкої медичної допомоги (лікар ОСОБА_2 ) у супроводі матері та брата за рапортом поліції. Згоди на госпіталізацію не надала, у зв`язку з чим була госпіталізована у примусовому порядку, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих.
                06.10.2020 р. о 10.00 год. оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що пацієнтка страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу. Параноїдний синдром. Лікування можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги.
               Посилаючись на зазначені обставини просив суд вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 .
               Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року заяву задоволено.
               Госпіталізовано у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до психіатричного закладу – Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 6.
               У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Яма Д.М. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не дослідив чи існують належні, допустимі і достовірні докази того, що ОСОБА_1 має психічний розлад такого виду або ступеню, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні. Не враховано, що було порушено права ОСОБА_1 на належне юридичне представництво в суді. Не надана належна оцінка рапорту працівника поліції та висновку комісії лікарів-психіатрів. Просить скасувати рішення суду, у задоволені заяви відмовити. 
На зазначену апеляційну скаргу прокурор Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 подав заперечення у якому посилається на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, які наведені у апеляційній скарзі. Суд першої інстанції розглянув справу з додержанням вимог ЦПК України та встановив, що у цій справі наявні правові підстави, передбачені ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», для задоволення заяви директора КНП «ОКЗНД» ЗОР про госпіталізацію до закладу з наданням психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 в стаціонарних умовах, так як остання внаслідок тяжкого психічного розладу виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, зокрема матері останньої ОСОБА_3 та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а саме відмовляється від їжі. Виклик інспектора зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за № 19295 від 06.10.2020. Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру», затверджена наказом МОЗ України від 28.01.2014 року № 527 стосується виключно особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру передбачені ст. 94 КК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
               Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
               Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
               Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Задовольняючи заяву про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку, суд першої інстанції керувався ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 339-342 ЦПК України та виходив із наявності підстав для задоволення останньої.
               З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
               Згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
               Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.
               Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно рапорту поліцейського, ОСОБА_1 вела себе агресивно, кидалась на свою матір з ножем, розповідала, що мати отруює її миш`яком.
               Як встановлено з висновку комісії лікарів-психіатрів, щодо примусової госпіталізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 06.10.2020 року, пацієнтка ОСОБА_1 страждає на параноїдну шизофренію. Багаторазово знаходилась на лікуванні в психіатричних закладах, визнана інвалідом II групи. В клінічній картині галюцинаторно-маячна симптоматика, агресивна тенденції на адресу близьких. За рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя неодноразово застосовувалась примусова госпіталізація. Остання госпіталізація 04.08.2020 - 09.09.2020 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з формуванням дефекту змішаного типу. Параноїдний синдром». За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару.
               Отже, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.
               Доводи апеляційної скарги не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
               Таким чином суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України та правильно встановив, що у цій справі наявні правові підстави, передбачені ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», для задоволення заяви директора КНП «ОКЗНД» ЗОР про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 в стаціонарних умовах, так як остання внаслідок тяжкого психічного розладу виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, зокрема матері останньої – ОСОБА_3 .
               За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки не з`ясовані обставини чи можливе лікування поза стаціонаром та чи вчиняє особа або має намір вчиняти протиправні дії є безпідставними тому, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 1999 року знаходиться на обліку у психіатричній лікарні та проходила примусове лікування у літку 2020 року, яке проходить і сьогодні саме у стаціонарі, а саме протиправні дії стали підставою для звернення до суду з такою заявою.
               Керуючись ст. ст. 339-342, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
               
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ями Дмитра Миколайовича залишити без задоволення. 
               Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.
               Дата складання повної постанови 01 березня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко