ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12269/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  24 лютого 2021 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві    про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,                                                
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про:
- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій в розмірі 17401,07 грн.;
- зобов`язання відповідача виплатити позивачу безпідставно утримані з 01 червня 2020 року суми пенсії, як надміру виплачені.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила про те, що відповідач протиправно прийняв рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії, яка утворилася у зв`язку із визначенням статусу позивача, як працюючого пенсіонера у період з 26 жовтня 2026 року по 31 березня 2020 року через скасування наказу про його звільнення. На думку позивача, відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, проте, жодних обставин, вказаних у цій нормі, які здійснені позивачем, відповідач не встановив.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 р. адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій в розмірі 17401,07 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 безпідставно утримані з 01 червня 2020 року суми пенсії, як надміру виплачені.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 24.02.2021.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,           ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року № 9-о.с. «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до постанови Верховної Ради України від      29 вересня 2016 року № 1624-VІІІ «Про звільнення суддів», позивача відраховано зі штатного складу Солом`янського районного суду м. Києва.
16 березня 2020 року наказом Солом`янського районного суду м. Києва № 12-ОС скасовано наказ Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року № 9-о.с. «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказано ОСОБА_1 приступити до роботи з         17 березня 2020 року.
Листом від 08 квітня 2020 року № 2600-0402-8/44786, відповідач повідомив позивача, що в, зв`язку з працевлаштуванням у нього виникла переплата пенсії за період з 26 жовтня 2016 року по 31 березня 2020 року в розмірі 17401,07 грн. та просив добровільно повернути надміру виплачені кошти за зазначеними реквізитами протягом 30    календарних днів та, якщо кошти не надійдуть на вказаний рахунок відповідача, переплата буде утримуватися по 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року.
За результатами розгляду звернень позивача на веб-портал ГУ ПФУ в м. Києві від          24    квітня 2020 року, відповідач листом від 19 травня 2020 року № 10122-9882/К-02/8-2600/20, повідомив позивача про переплату пенсії у розмірі 17401,07 грн., яка утворилася у зв`язку із скасуванням наказу від 17 жовтня 2016 року № 9-о.с. про звільнення з роботи             ОСОБА_1 та визначення статусу позивача з зазначеної дати, як працюючого пенсіонера.
Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку; переплата пенсії буде утримуватися по 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року до повного погашення.
Не погоджуючись з вказаними діями пенсійного органу, вважаючи їх протиправними, а утримання сум з пенсії безпідставними, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що помилковість виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також недобросовісність набувача відповідачем не доведені, а отже, зазначене у статті 1215    Цивільного кодексу України майно не підлягає поверненню. Відповідачем не було доведено наявними документами обставин зловживання з боку позивача або подання недостовірних відомостей.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом норм ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
При цьому, аналогічне за змістом регулювання здійснюється частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за приписами якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Так, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії чи в судовому порядку (не більше як 20% пенсії).
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 № 6-4. (надалі по тексту також - Порядок № 6-4)
Відповідно до положень п. 3 Порядку № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тож, з наведеного слідує, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та логічним висновок суду першої інстанції про те, обов`язковою умовою для ствердження про зловживання з боку пенсіонера є свідомі, активні та навмисні дії, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Однак, під час розгляду спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є наказ Солом`янського районного суду        м. Києва від 17 березня 2020 року № 12-ОС, яким було скасовано наказ Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року № 9-о.с. про звільнення позивача, на підставі чого, відповідачем зроблено висновок, що позивач з 17 жовтня 2016 року є працюючим пенсіонером.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані висновки пенсійного органу є помилковими, адже рішенням Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 800/525/16 визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1624-VІІІ «Про звільнення суддів», відповідно до якої, головою Солом`янського районного суду міста Києва видано наказ про звільнення позивача, а наказ від 17 жовтня 2016 року № 9-о.с. «Про звільнення ОСОБА_1 » скасовано 16 березня 2020 року. Рішення про скасування наказу про звільнення відбулось на підставі рішення суду.
Таким чином, позивач не була працевлаштованою у період з 26 жовтня 2016 року по          17 березня 2020 року, що спростовує висновок відповідача щодо статусу позивача, як працюючого пенсіонера в зазначений період, на що, цілком доречно звертав увагу і суд першої інстанції.
Слід врахувати й те, що період, протягом якого особа була незаконно звільненою, у випадку поновлення її на роботі за судовим рішенням, не може вважатись працевлаштуванням цієї особи протягом усього проміжку часу, коли відповідна справа розглядалась судом і до моменту фактичного виконання судового рішення. Такий період є вимушеним прогулом, тобто, часом, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Крім того, оскарження особою свого звільнення та поновлення її судом на роботі, не може вважатися зловживанням з її боку у розумінні статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не є підставою для стягнення виплаченої пенсії.
При цьому, за даних обставин, відповідачем так і не було встановлено жодного факту переплати пенсії - у зв`язку із поданням позивачем недостовірних відомостей.
Відповідно до виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу        ОСОБА_1 (за 2004-2020 роки) станом на 17 березня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи, з листопада 2016    року відсутня сплата страхових внесків та страховий стаж не нараховано. Таким чином, відповідачем не було доведено наявними документами обставин зловживання з боку позивача, з урахуванням чого, суд першої інстанції правильно вирішив спір, прийнявши рішення про задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення. Крім того, апелянтом так і не було наведено в апеляційній скарзі окрім посилань на норми права, що регулюють спірні правовідносини, у чому саме полягає помилковість висновків суду першої інстанції по суті спору.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного  управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 р. - залишити без змін.
 Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко 
Судді                                                                                                       В.В. Кузьменко
                                                                                                    Я.М. Василенко