ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9999/19                                                            Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.                                                                                                                                                    Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 березня 2021 року                                                                                                           м. Київ
                  
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Мельничука В.П..,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу апеляційну скаргу розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1   за вислугу років на пільгових умовах згідно абз. 12 п. «а» 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1  пенсію за вислугу років на пільгових умовах згідно абз. 12 п. «а» 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.08.2018 року. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято із правильним встановленням обставин справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09.08.2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах згідно абз. 12 п. «а» 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом №15050/03 від 23.01.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику льотних екіпажів з тих підстав, що надана довідка від 19.03.2018 року №39 про наліт годин, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме в довідці не зазначені періоди роботи по роках, що не дає можливості вирахувати стаж роботи за вислугою років відповідно до Порядку обчислення строків вислуги для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418. Зазначив, що довідка за період роботи з 19.05.1998 року по 09.02.2018 року не зареєстрована організацією, яка її видала з 06.07.1992 року по 31.03.2015 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся  за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про  задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої позивачем трудової книжки та довідки про наліт годин для призначення пенсії за вислугою років з роками і типами літаків підтверджується необхідна вислуга років для призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації. А тому, позивач має право на призначення мені пенсії за вислугу років, а відмова відповідача є необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно   статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до частини 3    статті 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII    працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті    19    та статтею    21    цього    Закону    для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.
Згідно зі    статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    визначено, що  право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах, HYPERLINK "https://ips.ligazakon.net/document/view/t150213?ed=2015_03_02&an=110"зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок HYPERLINK "https://ips.ligazakon.net/document/view/t150213?ed=2015_03_02&an=112"тощо.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;
Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу та перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років визначений в порядку «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. № 418.
У пунктах 1-3 затвердженого цією постановою Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначено членів  екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів, льотно-інструкторський склад, командно-льотний склад.
Таким чином, посади, які обіймав позивач, підпадають під підстави для призначення йому  пенсії відповідно до статті 54 Закону "Про пенсійне забезпечення".
Як зазначалося, для призначення пенсії згідно ст. 54 Закону та постанови КМУ необхідно дві умови: 1) наявність відповідного віку - досягнення 50 років та 2) наявність відповідної вислуги років - не менше 25 років (п. а ст. 54 Закону, та п. 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації). При цьому порядок обчислення вислуги років визначений Порядком обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу.
З матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії за вислугою років як працівнику льотних екіпажів позивач не досягнув 50 років, що є необхідною умовою для призначення пенсії згідно ст. 54 Закону та постанови КМУ №418.
Разом з тим,  матеріали справи свідчать, що з 06.07.1992р. позивач працював на посадах, робота на яких (налітані години) зараховується до вислуги років для призначення пенсії згідно ст. 54 Закону.
Згідно п. 5 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу цивільної авіації до вислуги років працівникам льотно-випробувального склад) зараховується час служби на посадах льотного складу Збройних Сил колишнього Союзу PCP і України та робота на посадах льотного складу цивільної авіації в порядку, встановленому для призначення пенсії відповідно військовослужбовцям і льотному складу цивільної авіації.
Матеріали справи містять копії трудової книжки та довідок про наліт годин для призначення пенсії за вислугою років з роками і типами літаків, що свідчать про наявність у позивача необхідної вислуги років для призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації.
Згідно вказаних довідок про наліт годин для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1  має стаж роботи 25 років 5 міс.
Таким чином,  на час розгляду справи, позивач має право на призначення  пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки  досяг 50-річного віку та має відповідний  спеціальний стаж роботи 25 років 5 міс.
Посилання апелянта на те, що  довідка від 19.03.2018 року №39 про наліт годин, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не зазначені періоди роботи по роках, що не дає можливості вирахувати стаж роботи за вислугою років відповідно до Порядку №418, та що довідка за період роботи з 19.05.1998 року по 09.02.2018 року не зареєстрована організацією, яка її видала з 06.07.1992 року по 31.03.2015 року є необгрунтованими.
Так, як вбачається із довідок Української авіаційної компанії "Аеростат" № 15 від 12.02.2018 року № 39 від 19 березня 2018 року наліт годин позивача по роках за період з 06.07.1992 по 31.03.2015 року складає 6110 год 39 хв., а з 01.08.1992 по 28.02.2018 року - 6836 год. 45 хв.
Разом із заявою про призначення пенсії позивачем також надано пенсійному органу  копію льотної книги, яка містить відомості щодо вильотів, дати його здійснення та тривалості.
Колегія суддів зауважує, що у разі виникнення у пенсійного органу сумнівів щодо достовірності інформації вказаної у наданих позивачем довідках про наліт годин, відповідач мав право зробити відповідні запити до підприємств в яких працював позивач, щодо отримання додаткових відомостей  та перевірки обґрунтованості їх видачі, або надати час для надання додаткових відомостей позивачу.
Однак, всупереч вимог чинного законодавства відповідач листом відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що є необґрунтованим.
З огляду на вказані положення чинного законодавства, зважаючи на принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1  за вислугу років на пільгових умовах згідно абз. 12 п. «а» 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати   ОСОБА_1  пенсію за вислугу років на пільгових умовах згідно абз. 12 п. «а» 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Колегія суддів зазначає, що право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в межах національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримані; органи влади не можуть відмовити в таких виплатах доти, доки виплати передбачені законодавством. Конституція України, Закон України № 1058-IV гарантують усім громадянам України за встановлених умов право на матеріальне забезпечення коштом трудових та соціальних пенсій.
Так, юридичну природу соціальних виплат, зокрема пенсій, ЄСПЛ пояснює не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних (легітимних) очікувань особи та принцип правової визначеності, що є невіддільними елементами принципу правової держави та верховенства права (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (заяви № 7151/75 та № 7152/75), «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95), «Пічкур проти України» (заява № 10441/06), «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу. 
Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz  v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -      

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                                Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

                                                                                                              Мельничук В.П.