ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3420/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  24 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                     Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                 Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, апелянт, ГУ НП в Київській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.03.2020 №77о/с про звільнення з посади поліцейського взводу №3 роти №4 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець»; поновити його на посаді поліцейського взводу №3 роти №4 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції у м. Києві, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачем порушено порядок проведення службового розслідування, а підписаний за його результатами оскаржуваний наказ винесено в період його перебування на лікарняному, у зв`язку з чим він не знав і не міг знати, що відповідачем здійснюються зазначені дії. З оскаржуваним наказом позивач ознайомився лише 20.03.2020 року, після виходу з лікарняного.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції Київської області від 11.03.2020 року №77о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади сержанта поліції поліцейського взводу № 3 роти № 4 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець»; поновлено ОСОБА_1 на посаді сержанта поліції поліцейського взводу № 3 роти № 4 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головне управління НП в Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Зокрема, апелянт зазначає, що звільнення позивача відбулося на підставі проведеного службового розслідування обставин систематичного ухилення від направлення в зону ООС, з урахуванням наявного дисциплінарного стягнення за втрату службового посвідчення,  відповідно до чинного законодавства України, з дотриманням порядку та процедури, у зв`язку з чим вважає оскаржуваний наказ законним.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ НП в Київській області, призначено справу до в порядку письмового провадження з 10 лютого 2021 року. 
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розглядові апеляційної скарги за наявними матеріалами в порядку письмового провадження. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з 11.03.2020 по 20.03.2020 позивач за направленням №298 від 20.02.2020 лікарні ДУ «Територіальне об`єднання МВС України по Київській області» перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП КОР «Київська обласна лікарня».
Лише 20.03.2020 по місцю служби позивачу повідомлено про звільнення та вручено витяг з наказу про звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення   (оскаржуваний наказ №77 о/с).
З оскаржуваного наказу №77 о/с слідує, що підставою для його винесення став наказ відповідача від 12.02.2020 №101 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» (далі   наказ №101), зареєстрований в кадровому управлінні відповідача 13.02.2020. Відповідач при цьому стверджує, що позивач не надав відомостей, що в період з 13.02.2020 по 11.03.2020 він не перебував на службі та не мав можливості ознайомитися з наказом №101 про призначення службового розслідування. Водночас, доказів того, що відповідним підрозділом вживалися належні заходи за для повідомлення позивача про призначене службове розслідування, як-то актів, службових записок та т.і., не надано.
З копії наказу №101, наявного в матеріалах справи, слідує, що під підпис позивача ознайомлено з наказом №101 лише 20.03.2020 року.
Посилаючись на те, що належним чином його не повідомлено про призначення та проведення службового розслідування, за результатами якого винесено рішення про застосування дисциплінарного стягнення, позивач вважає, що відповідачем порушено положення частини третьої статті 40   та статті 235 Кодексу законів про працю України, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення на посаді.
Судом першої інстанції встановлено також, що відповідно до вимог телеграми спеціального зв`язку Національної поліції України від 29.11.2019 №5025 про відрядження підрозділів поліції з метою виконання особовим складом завдань, визначених   Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», а також з урахуванням змін оперативної обстановки на території держави, для забезпечення посилення заходів публічної безпеки і порядку в окремих її регіонах, згідно наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 02.12.2019 №2626 дск працівники БПСПОП «Миротворець» відряджені до об`єднаного командного пункту об`єднаних сил у підпорядкування Командувача об`єднаних сил.
Під час перевірки 09.12.2019 особового складу, який згідно наказу Головного управління від 02.12.2019 №2626 дск відрядився у підпорядкування Командувача об`єднаних сил, виявлено відсутність на шикуванні працівників БПСПОП «Миротворець» ГУ НП в Київській області, зокрема і ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 10.12.2019 начальнику ГУ НП в Київській області полковнику поліції А. Небитову подано рапорт Командира БПСПОП «Миротворець» ГУ НП в Київській області підполковника поліції Х. Рафієва.
Начальником ГУ НП в Київській області полковником поліції А. Небитовим в порядку реагування 26.12.2019  винесено наказ №2810 «Про призначення службового розслідування».
Відповідно до п.3 зазначеного вище наказу №2810, службове розслідування щодо позивача проводилось на підставі та в порядку виконання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого   Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України та Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затверджених   наказом МВС України від 07.11.2018 №893.
У поясненні   від 10.01.2020, наданих інспектору групи кадрового забезпечення БПСПОП «Миротворець» ГУ НП в Київській області Гайовій Т., позивач вказав, що не прибув 09.12.2019 до місця призначення оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, про що надав керівництву підтверджуючі документи.
В той же час, в ході службового розслідування встановлено, що протягом 2019 року позивач   систематично ухиляється від службових відряджень в зону проведення ООС, регулярно надає листи непрацездатності, а останній раз - саме перед відрядженням. Після виходу з лікарняного позивач відмовився виїжджати у службове відрядження. При цьому позивач   раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за фактом втрати службового посвідчення, у зв`язку з чим отримав покарання у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Відповідач наполягає на тому, що позивач умисно і систематично ухиляється від виїзду у службові відрядження, що відноситься до основних завдань підрозділу, які викладені у Положенні про батальйон патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець», та затверджені Наказом ГУ НП в Київській області від 10.06.2019 №1172.
Відповідно до висновків службового розслідування відповідачем 11.03.2020 винесено оскаржуваний наказ №77 о/с щодо звільнення позивача.
Позивач у свою чергу вказує на те, що з 11.03.2020 по 20.03.2020 перебував на стаціонарному лікуванні, тому не мав можливості ознайомитись з оскаржуваним наказом №77 о/с від 11.03.2020 та не знав про ініціювання та проведення службового розслідування щодо нього.
У підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач подав до суду копії звернення (листа) від 12.02.2020 до лікарні ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області». У зверненні відповідач просив зазначену лікувальну установу у зв`язку зі службовою необхідністю повідомити, чи перебуває позивач на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні станом на 12.03.2020.
З письмовій відповіді ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» слідує, що позивач в період з 12.03.2020 по 25.03.2020 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.
Водночас колегію суддів апеляційного суду з виписки з історії хвороби №1430/502189 (а.с.5) встановлено, що позивач в період з 11 по 20 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП КОР «Київська обласна лікарня» (Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 35), про що йому видано лист непрацездатності з рекомендацію встати до праці 21.03.2020 року.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні від 15 жовтня 2020 року, колегія суддів виходить з положень частини другої   статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до   статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські зобов`язані неухильно дотримуватися положень   Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати права та свободи людини.  Статтею 19 вказаного Закону, визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.
Положеннями Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»   визначено, що дисциплінарний проступок - це протиправна, винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Пунктом 11   статті 19 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»   передбачено, що, у разі вчинення поліцейським незначного проступку, - керівник може обмежитись його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни. Проте, як наполягає відповідач в апеляційній скарзі, враховуючи ті обставини, що позивач свідомо уникав протягом 2019 року службових відряджень до зони проведення ООС, чим порушив статті 1, 5 Дисциплінарного статуту щодо виконання вказівок керівництва та не виконував своїх функціональних обов`язків, санкція у вигляді звільнення є правомірною та співмірною дисциплінарному порушенню. У цьому зв`язку винесено наказ №101 від 12.02.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області», зокрема й позивача.
З пункту 1 зазначеного наказу №101 слідує (дослівно): «За порушення службової дисципліни, статей 1,5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого   Законом України від 15.03.2018 за №2337-VIII,   статті 18 Закону України «Про національну поліцію», що виразилось у невиконанні наказу Головного управління від 02.12.2019 №2626 дск щодо відрядження працівників батальйону у підпорядкування командувача Об`єднаних сил, поліцейського взводу №3 роти №4 БПСПОП «Миротворець» сержанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в Національній поліції України».
Надалі 11.03.2020 відповідачем винесено наказ №77 о/с, з якого слідує, що, відповідно до   Закону України «Про Національну поліцію», позивач підлягає звільненню за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) частини першої   статті 77 зазначеного Закону.
Відповідно до частини шостої   статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»,  поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до   статті 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Так, Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим   Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893   та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 за №1355/32807 (далі   Порядок №893), визначається процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до норм розділу ІІ Порядку №893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до частини другої розділу ІV Порядку №893, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право:
- надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
- подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи;
- ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених   Кримінальним процесуальним кодексом України,   Законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю"   та іншими законами;
- подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
- брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії;
- користуватися правничою допомогою, послугами представника.
Відповідно до норм розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування.
Службове розслідування має встановити:
- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
- вид і розмір заподіяної шкоди;
- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
- одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
- одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;
- отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування. При цьому, під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.
Факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення. В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. 
Відповідно до ч.2 розділу VІ Порядку №893, - підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Відповідно до ч.2 розділу VІІ Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.
У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.
Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.
Отже, порядок проведення службового розслідування, його хід, документи, які складаються під час службового розслідування, чітко визначені вищенаведеними нормативно-правовими актами.
З вищезазначених норм правового регулювання слідує, що позивачу, як особі щодо якої проводилось службове розслідування та за наслідками якого винесено оскаржуваний наказ №77 о/с про звільнення, гарантовано право на бути поінформованим щодо ініціювання службового розслідування, право надати пояснення (чи відмови від надання таких пояснень), а також інші передбачені права з метою реалізації права на захист. 
Водночас, з матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що під час винесення наказу №101 від 12.02.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» (вручений позивачу під розписку 20.03.2020), яким оформлені висновки службового розслідування та який є підставою для винесення оскаржуваного наказу №77 о/с, позивача не повідомлено про ініціювання службового розслідування, не забезпечено його права, зокрема, на подання письмових пояснень, заявлення клопотань, надання доказів, відомостей, інформації у межах цього службового розслідування.
Не надано також доказів того, що відповідний уповноважений підрозділ відповідача намагався належним чином вчинити необхідні дії щодо повідомлення позивача та вручення йому відповідних документів з оформленням при цьому передбачених актів (у разі відмови позивача від отримання матеріалів, проставлення підпису, ознайомлення та т.і.). 
Оскільки відповідачем не надано належних та достатніх матеріалів та доказів на підтвердження обставин вчинення комісією із службового розслідування усіх можливих дій щодо з`ясування достовірності перебування позивача на стаціонарному лікуванні, колегія суддів не знаходить  підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та вважає висновки, викладені у рішенні від 15 жовтня 2020 року вірними та обґрунтованими.
В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Колегія суддів зазначає також, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з адміністративного позову, позивачем не заявлялися вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції таке питання під час розгляду справи не вирішувалося.
Колегія суддів також не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог у даній справі з урахуванням тих фактичних обставин, які встановлено під час розгляду апеляційної скарги.
          Відповідно до   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.         
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.   
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду15 жовтня 2020 року - без змін.            
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області   залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                               Л.О. Костюк 

                                                                                                       О.Є. Пилипенко