Ухвала  
 28 січня 2021 року
 м. Київ
справа № 295/1131/20
провадження № 61-481ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу   ОСОБА_1 на  рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 рудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про визнання бездіяльності неправомірною,  
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», в якому просив  визнати неправомірною бездіяльність щодо ненадання йому повної та достовірної інформації на його запит від 12 січня 2019 року. Також просив зобов`язати відповідача надати йому інформацію на цей запит.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 20 жовтня                 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 08 рудня 2020 року у задоволенні позовних вимог                          ОСОБА_1 відмовлено.
У січні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку                                 ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу (надійшла 11 січня 2021 року),  в якій, заявник просить скасувати  оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким закрити провадження.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову (про визнання бездіяльності неправомірною) та характер правовідносин, у яких виник спір.
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у  загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом                   1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 рудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про визнання бездіяльності неправомірною, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      І. А. Воробйова
                                                                                                          Р. А. Лідовець
                                                                                                          Ю. В. Черняк