П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 1712/1003/12
Провадження № 22-ц/4815/32/21

Головуючий у Млинівському районному суді 
Рівненської області: суддя Феськов П.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
о 09 год. 03 хв. 25.08.2020
у смт. Млинів Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 04.09.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк";
відповідач1: ОСОБА_1 ;
відповідач2: ОСОБА_2 ;

за участі: ОСОБА_2 та представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" про визнання нікчемним договору поруки до кредитного договору, 
в с т а н о в и в:
У червні 2012 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ "Укргазбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року. Мотивуючи вимоги, вказувалося про невиконання відповідачем1 зобов`язань за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року, за умовами якого позичальник отримав 29 000 доларів США зі строком повернення до 13 травня 2038 року, зобов`язавшись здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за його використання на умовах, передбачених правочином. Внаслідок цього станом на 01 квітня 2012 року утворилася заборгованість у 38 543, 65 доларів США тіла кредиту та 124 471, 68 гривень нарахованої пені за простроченими відсотками, які банк просить стягнути солідарно також і з ОСОБА_2 , що 14 травня 2008 року відповідно до укладеного тристороннього договору поруки №1 поручилася перед кредитором за виконання позичальником кредитних зобов`язань.
В подальшому, 20 січня 2017 року, ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, пред`явила зустрічний позов, де вимагала визнати договір поруки №1 від 14 травня 2008 року нікчемним. Зазначала, що даний забезпечувальний правочин вона не підписувала.
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року первісний позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ПАТ "Укргазбанк" 38 543, 65 доларів США та 124 471, 68 гривень заборгованості за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14.05.2008, а також 3 219, 68 гривень судового збору. 
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Залишено без задоволення зустрічний позов ОСОБА_2 до банку про визнання договору поруки нікчемним.
У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Укргазбанк", вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, покликається на незастосування норм матеріального права і порушення процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_2 .
На її обґрунтування зазначалося про хибність відмови суду у солідарному стягненні з обох відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором, оскільки висновок експерта №1.1.-319/17 від 18.01.2018 у судовій почеркознавчій експертизі не вважає належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України. На думку заявника, даний висновок експерта не містить обґрунтованих відповідей на поставлені експерту питання, що свідчить про неповноту з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позову ПАТ "Укргазбанк" повністю.
Тобто судове рішення оскаржується в частині відмови в позові банку до ОСОБА_2 , а в решті - учасники справи з ним погодилися.
У поданому відзиві відповідач2, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому посилається на те, що висновок експерта №1.1.-319/17 від 18.01.2018 у судовій почеркознавчій експертизі є детальним, повним і умотивованим. В судовому засіданні був допитаний судовий експерт, який складав висновок і який підтвердив, що зразків підписів для проведення експертизи було достатньо. Разом з тим, на поставлене судом питання про те, ким виконаний підпис у договорі поруки, він не міг відповісти через неспівставність порівнюваних підписів за літерною транскрипцією (є абсолютно різними). 
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника і заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині підстав для відповідальності ОСОБА_1 перед кредитодавцем, оскільки відповідач1 допустив невиконання зобов`язань за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року, що призвело до виникнення кредитної заборгованості у розмірі 38 543, 65 доларів США та 124 471, 68 гривень.
Щодо відмови в зустрічному позові, то суд встановив факт неукладеності договору поруки. При цьому врахував наявність висновку експерта №1.1.-319/17 від 18.01.2018 у судовій почеркознавчій експертизі, де вказувалося про неможливість вирішити питання, чи саме ОСОБА_2 виконано підпис від імені поручителя в графі: "Поручитель" в договорі поруки №1 від 14 травня 2008 року, з тих міркувань, що досліджуваний підпис і зразки підпису відповідача2 мають різний, неспівставний між собою транскрипційний склад, що не дозволяє встановити комплекс ідентифікаційних ознак, необхідний для будь-якого категоричного висновку - як позитивного, так і негативного. 
Проте з такими висновками можна погодитися лише частково.
Як з`ясовано судом, 14 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (після перейменування - ПАТ "Укргазбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №69/08-Ж\02, за яким позичальник отримав 29 000 доларів США кредиту на строк до 13 травня 2038 року та зобов`язався повертати на користь кредитодавця кредит і сплачувати проценти за користування ним. 
Того ж числа між сторонами укладено тристоронній договір поруки №1, за яким ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №69/08-Ж\02 від 14 травня 2008 року. За його умовами, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж об`ємі, що й позичальник, - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі. 
Строк дії договору обумовлено з моменту підписання його контрагентами і до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.
Вважаючи, що позичальник невиконанням кредитних зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 38 543, 65 доларів США (28 436, 08 доларів США простроченої заборгованості за кредитом + 10 107, 57 доларів США простроченої заборгованості за відсотками) і 124 471, 68 гривень пені за простроченими кредитом і відсотками, порушив його суб`єктивні цивільні права, у червні 2012 року в суд звернулося ПАТ "Укргазбанк" з позовом про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . 
Суд попередньої інстанції погодився із вимогами позивача частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь банку 38 543, 65 доларів США і 124 471, 68 гривень. У позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в задоволенні її ж зустрічного позову про визнання договору поруки нікчемним судом відмовлено.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість висновку експерта №1.1-319/17 від 18 січня 2018 року у судовій почеркознавчій експертизі, то вони заслуговують на увагу.
Так, за цим висновком експерта вирішити питання, чи виконаний ОСОБА_2 підпис від імені поручителя в графі: "Поручитель" в договорі поруки №1 від 14.05.2008 не представилося можливим з огляду на вказану у дослідницькій частині причині.
З дослідницької частини висновку видно, що досліджуваний підпис від імені поручителя в особі ОСОБА_2 в графі: "Поручитель" в договорі поруки №1 від 14.05.2008 та зразки підпису ОСОБА_2 мають різний, неспівставний транскрипційний склад (досліджуваний підпис складається з безлітерних елементів, які виконані конструктивно простими рухами та малоінформативної умовно прочитаної літери "С"), що не дозволяє встановити комплекс ідентифікаційних ознак, необхідний для будь-якого категорично позитивного, категорично негативного або вірогідно позитивного, вірогідно негативного висновку про тотожність його виконавця.
В засіданні суду першої інстанції був допитаний експерт Рівненського НДЕКЦ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_3 , який ствердив про достатність зразків підписів для проведення експертизи. Разом з тим, на поставлене судом питання він не може дати відповідь, позаяк порівнювані підписи є неспівставними за літерною транскрипцією, тобто абсолютно різні.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1.)письмовими, речовими і електронними засобами;
2.)висновками експертів;
3.)показаннями свідків.
Статті 12 і 81 ЦПК України передбачають здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням не вчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або при виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 102, 110 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Стаття 89 ЦПК України вказує про оцінку доказів судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приходячи до переконання про помилковість правової оцінки доказів у справі, колегія суддів бере до уваги те, що експерт не мав можливості скласти категоричний висновок у судовій почеркознавчій експертизі з незалежних від нього обставин, оскільки у судовому засіданні сам підтвердив, що надані зразки підписів для проведення експертизи були достатніми. При цьому на поставлене судом питання він не відповів через неспівставність порівнюваних підписів за літерною транскрипцією, оскільки вони є абсолютно різні.
Тобто цей доказ не може бути достатньою підставою для визнання того факту, що 14 травня 2008 року ОСОБА_2 не підписувала договору поруки №1, адже він ґрунтується виключно на припущеннях. Тому доказів про те, що договір поруки є нікчемним чи неукладеним, відповідачем2 суду надано не було, а матеріали справи їх не містять. Отже, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що для визнання припиненою поруки, яка виникла з відповідного договору №1 від 14 травня 2008 року, укладеного між ПАТ "Укргазбанк", ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не є необхідним заявлення заінтересованою стороною вимоги про це, адже строк дії поруки є присічним і поновленню не підлягає. Достатнім у цьому випадку є встановлення такого факту безпосередньо судом, який в силу положень ст. 11 ЦПК України зобов`язаний у межах, встановлених цим Кодексом, визначити порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних з відповідними процесуальними діями тощо. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін ? певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).
Таким чином умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.
За таких обставин порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Про це свідчить постанова Верховного Суду України від 21 травня 2021 року у справі №6-68цс11.
Окрім того, з постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 вбачається, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14.05.2008 станом на 01.04.2012, перше порушення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 через несплату чергового щомісячного внеску було допущено 11 грудня 2008 року і в подальшому ці невиконання ним умов кредитного договору носили постійний характер, внаслідок чого збільшувався розмір заборгованості. 
Безпосередньо з позовом до суду ПАТ "Украгзабанк" звернувся у червні 2012 року, тоді як порука ОСОБА_2 перед кредитором припинилася 01 жовтня 2008 року (01.04.2008 + 6 місяців), тобто за межами дії договору поруки №1 від 14 травня 2008 року.
Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Оскільки порука ОСОБА_2 припинилася, тому притягнення її до солідарної відповідальності разом з позичальником за невиконання кредитного договору №69/08-Ж/02 від 14.05.2008 не ґрунтувалося б на вимогах закону і обставинах справи. Тому в цій частині вимог також слід відмовити.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухваленні рішення, яке не може залишатися чинним.
Підставою для прийняття нової постанови - про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку кредитної заборгованості у розмірі 38 543, 65 доларів США і 124 471, 68 гривень пені за простроченими кредитом і відсотками відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі ст. 553, ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" задовольнити частково.
Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року скасувати.
Первісний позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Аціонерного банку "Укргазбанк" кредитну заборгованість у розмірі 38 543 (тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок три) долари США 65 центів США та 124 471 (сто двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят одна) гривня 68 копійок, а також 3 219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 68 копійок судового збору.
В задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
ОСОБА_2 відмовити у зустрічному позові до Публічного акціонерного товариства Аціонерного банку "Украгазбанк" про визнання договору поруки нікчемним.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 24.02.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків