ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/5554/20 пров. № А/857/1607/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача:                                                  Ніколіна В.В.,

суддів:                                                                        Гінди О.М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань –                     Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року (суддя – Мричко Н.І., м. Львів, повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просив стягнути з відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки) у розмірі 120 000 грн. за період із 01.12.2017 по 25.06.2020. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не проведено повного розрахунку при його звільненні, тому відповідно до положень статті 117 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/5554/20 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки) за період із 01.12.2017 по 25.06.2020 в сумі 86429 грн 02 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив  відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.  В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що позивач з моменту видання наказу про виключення його із списків особового складу мав можливість ознайомитись з проведенням (повнотою проведення) з ним розрахунків по всім видам забезпечення, включаючи грошове, і в разі будь-яких розбіжностей міг звернутись з рапортом про неповноту розрахунку. Оскільки позивач не скористався своїм правом, передбаченим абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, тому не має жодних підстав для визнання протиправною  бездіяльності відповідача щодо невиплати всіх належних позивачу сум у день звільнення. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень 117 КЗпП України, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру. 
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2017 № 229 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу організації забезпечення технікою радіоелектронної боротьби Центрального управління радіоелектронної боротьби Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.11.2017 № 781 з військової служби у запас за пунктом “б” (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату. З 30.11.2017 виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна - 29 років 3 місяці, пільгова - 29 років 9 місяців. Виплатити надбавку в розмірі 15% посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, надбавку в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за виконання особливо важливих завдань, додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення та премію в розмірі 380% від посадового окладу з 1 по 30.11.2017. Виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Щорічну основну відпустку за 2017 рік використав повністю, терміном 45 календарних днів (з 29.05.2017 по 17.06.2017 та з 21.09.2017 по 17.10.2017), грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 за 2017 рік отримав. Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 постійним або службовим житлом від Міністерства оборони України не забезпечувався. Перебуває на квартирному обліку Об`єднаній житловій комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України. Припинити доступ до державної таємниці за формою № 2 (арк. справи 10). 
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач надіслав позивачу лист від 10.10.2019 №305/1751, в якому повідомив, що військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку із дією на території України особливого періоду додаткові відпустки, як учаснику бойових дій не надаються з березня 2014 року і по цей час.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №1.380.2019.005888 визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки.
Згідно з довідкою АТКБ «Приватбанк» від 01.07.2020 №OFK0GKK3NMCRG4VD відповідачем 18.03.2020 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовців в сумі 16628,45 грн. (а.с. 29).
Крім того, ОСОБА_1 звернувся до командира військової частити НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки.
За наслідками розгляду вказаної заяви, військова частина НОМЕР_1 (Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України), листом від 14.08.2019 повідомила позивача, що питання пов`язані з виплатою всіх видів грошового забезпечення, компенсаційних виплат військовослужбовцям, які проходять або проходили військову службу в Головному управлінні оперативного забезпечення Збройних Сил України, знаходяться в компетенції Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідач на запит представника ОСОБА_1 надіслав лист, в якому повідомив, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений.
Не погоджуючись з діями Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.11.2017, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №1.380.2019.005887 визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.11.2017; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2017 в сумі 70848,98 грн.
Постановою  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005887 змінено в частині визначення розміру індексації грошового забезпечення; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2017; в іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005887 залишено без змін (а.с.15-19).
Згідно з довідкою АТКБ «Приватбанк» від 30.06.2020 №5JNMBFP127PSL18P відповідачем 25.06.2020 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовців в сумі 69786,25 грн. (а.с.30).
Таким чином, повний розрахунок з позивачем проведено лише 25.06.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і сторонами не оспорюється.
Враховуючи те, що відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку при звільненні, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, то при звільненні відповідач не провів із ним повного розрахунку. Тому відповідно до вимог    статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. З огляду на обставини справи суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме таким обставинам, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 86429,02 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»    (далі    Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі .
Згідно із частиною 1    статті 9 Закону № 2011-ХІІ    держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 4    статті 9 цього ж Закону    встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Як встановлено частиною 2    статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого    Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини 2    статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»    (далі - Закон № 2232-ХІІ), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Разом із тим, приписами наведених правових актів не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Як зазначено у    рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002    (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми    КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відтак, апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.
Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи    КЗпП.
Відповідно до частини 1    статті 47 КЗпП    власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені    статтею 116 цього Кодексу.
Приписами частини 1    статті 116 КЗпП    передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із положеннями    статті 117 КЗпП    у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в    статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що норми статей    116    та    117 КЗпП    хоча і є загальними, однак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи з військової служби.
У справі встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №1.380.2019.005888 визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки.
Згідно з довідкою АТКБ «Приватбанк» від 01.07.2020 №OFK0GKK3NMCRG4VD відповідачем 18.03.2020 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовців в сумі 16628,45 грн. (а.с. 29).
Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №1.380.2019.005887 визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.11.2017; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2017 в сумі 70848,98 грн. Постановою  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005887 змінено в частині визначення розміру індексації грошового забезпечення; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2017; в іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005887 залишено без змін.
Згідно з довідкою АТКБ «Приватбанк» від 30.06.2020 №5JNMBFP127PSL18P відповідачем 25.06.2020 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовців в сумі 69786,25 грн. (а.с.30).
Отже, відповідачем повний розрахунок при звільненні проведено з позивачем лише 25.06.2020, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що до спірних правовідносин слід застосувати положення частини 2    статті 117 КЗпП, оскільки на момент звільнення з військової служби позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.
Одночасно апеляційний суд наголошує, що відповідно до    правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1    статті 117 КЗпП). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Так, як ухвалення судових рішень про стягнення з роботодавця виплат, які мали бути виплачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими    Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене    статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин приписів    статті 117 КЗпП    є безпідставними.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку із працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої    статтею 117 КЗпП, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з приписами нормативно-правових актів та враховуючи правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки) за період із 01.12.2017 по 25.06.2020.  При цьому, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин принцип співмірності і з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, та обґрунтовано  стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1  86429 грн. 02 коп. (19,11 % від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку).
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 380/5554/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 24.03.2021.