П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/789/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гнап Д.Д.  
Суддя-доповідач -  Совгира Д. І.   
19 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Совгири Д. І. 
суддів:  Франовської К.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року  (повний текст якої складено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Хмельницької області в якому просив:
стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 22217,31 грн.;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі 1033,36 грн за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 15.11.2019 по дату винесення судового рішення у даній справі.
- допустити до негайного виконання рішення суду про виплату вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідно до записів трудової книжки з 20 червня 2008 року по 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 працював в прокуратурі Хмельницької області.
Наказом виконувача обов`язків прокурора Хмельницької області від 13 листопада 2019 року №1002к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Хмельницьку область прокуратури Хмельницької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15 листопада 2019 року.
Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.
Згідно з розрахунковим листком за листопад 2019 року прокуратурою Хмельницької області при звільненні 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 нараховано відпустку по календарним дням, компенсацію за невикористані календарні дні відпустки, лікарняні.
Вихідна допомога ОСОБА_1 при звільненні не виплачувалась.
27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із зверненням щодо причин невиплати при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України.
Прокуратурою Хмельницької області листом від 03 грудня 2019 року за № 18-2358-19 позивача повідомлено, що вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку не виплачено, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", а не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697 в редакції, чинній на момент звільнення позивача).
Згідно зі ст.4 Закону №1697 організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст.16 Закону №1697 передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону №1687, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників
Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.10.2018 у справі №823/276/16, від 08.10.2019 у справі №823/263/16, від 23 грудня 2020 року №560/3971/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 (далі - Закон №113-IX) ст.51 Закону №1697 доповнено частиною 5, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, яка передбачена п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Вказаним Законом також доповнено ст.40 КЗпП України частиною 5 наступного змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".
Виплата вихідної допомоги при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів передбачена ст.44 КЗпП України.
Отже, ч.5 ст.40 КЗпП України не містить обмежень щодо   виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 КЗпП України.
Виходячи із системного аналізу положень Закону №1687 та КЗпП України в редакції Закону №113-IX, суд дійшов висновку, що при звільненні з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури на прокурорів не поширюються положення КЗпП України щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Водночас, застереження щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні ані Закон №1687, ані КЗпП України не містять.
Зміст п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) та п.9 ч.1 ст.51 Закону №1687 (прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) свідчить про те, що вказані вище підстави для звільнення є аналогічними.
З урахуванням наведеного, а також правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про те, що у разі звільнення прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1687, останній має право на виплату вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України.
В той же час відсутність у наказі про звільнення посилань на положення п.1 ч.1 ст.40   КЗпП України не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання вихідної допомоги, тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1687, він набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України.
Порядок обчислення середньої   заробітної   плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України   від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок №100 в редакції, чинній на момент звільнення ОСОБА_1 ).
Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати   для     оплати     часу щорічної   відпустки,   додаткових   відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки,   додаткової відпустки   працівникам,   які   мають дітей, або для   виплати   компенсації   за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні   12   календарних   місяців роботи, що передують   місяцю   надання   відпустки   або   виплати компенсації за невикористані відпустки.
У   всіх   інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна   заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні   2   календарні   місяці   роботи, що передують події, з якою пов`язана   відповідна   виплата.   Працівникам,   які пропрацювали на підприємстві,   в   установі,   організації   менше   двох   календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично   відпрацьований   час.
Отже, середньомісячна зарплата ОСОБА_1 обчислюється, виходячи з виплат за останні   2   календарні   місяці   роботи, що передують звільненню, тобто за вересень та жовтень 2019 року.
З розрахункового листа ОСОБА_1 за 2019 рік встановлено, що заробітна плата позивача за вересень 2019 року складає 23021,63 грн., за жовтень 2019 року - 21412,99 грн.
Відповідно до п.8 Порядку №100 середньоденна   (годинна) заробітна   плата   визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі   (календарні) дні   на   число   відпрацьованих   робочих днів (годин),   а   у   випадках, передбачених чинним законодавством, - на число   календарних   днів за цей період.
У   разі коли   середня   місячна   заробітна   плата   визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування   виплат   і допомоги, вона обчислюється шляхом   множення   середньоденної заробітної плати,   розрахованої   згідно   з   абзацом   першим   цього пункту,   на   середньомісячне   число   робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства,   установи, організації, встановленим з дотриманням   вимог   законодавства.
Кількість відпрацьованих робочих днів складає 43 день (21 день у вересні 2019 року + 22 днів у жовтні 2019 року).
Середньоденна заробітна плата позивача: (23021,63 грн + 21412,99 грн) : 43 = 1 033,36 грн.
Середньомісячне число робочих днів: (21 день за вересень 2019 року + 22 дні за жовтень 2019 року) : 2 = 21,5 день.
З урахуванням наведеного сума вихідної допомоги складає 22217,24грн (1033,36 грн х 21,5 день).
Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги при звільненні відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію, передбачену ст.117 КЗпП України, одночасно з виплатою вихідної допомоги.
Таким чином,  спір щодо ненарахування та невиплати  прокуратурою Хмельницької області середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення у даній справі відсутній.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за кожен день затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15.11.2019 року, по дату винесення судового рішення у даній справі задоволенню не підлягають.
Щодо клопотання позивача про допуск до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнень за один місяць, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:
1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;
2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;
3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;
4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;
5) уточнення списку виборців;
6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;
7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Оскільки цим рішенням вирішувались  вимоги про стягнення вихідної допомоги, підстави для допуску до негайного виконання рішення суду - відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Совгира Д. І.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Матохнюк Д.Б.