УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

       Справа №278/2471/20 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
       Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП  Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        05 січня 2021 року суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Білоус Т.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Котика В.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, 

встановив:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Відповідно до постанови, 12 вересня 2020 року о 00 год. 38 хв. гр. ОСОБА_1 в смт. Новогуйвинське Житомирського району керував автомобілем VOLVO державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідала обстановці), від проходження медогляду відмовився в присутності двох понятих, не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.2.4, 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачені ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП

На постанову суду адвокат Котик В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що суд при винесенні постанови не в повній мірі з`ясував всі обставини справи, належну оцінку доказам у справі не надав, розглянув справу формально, що призвело до прийняття незаконного рішення.
Зазначає, що про день та час розгляду справи не був повідомлений належними чином та суд розглянув справу у його відсутність, чим порушив його право на захист.
Крім того, суд не допитав в судовому засіданні свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому письмові покази свідків є неналежними доказами.

Заслухавши пояснення захисника Котика В.В. та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, або в закладі охорони здоров`я.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №202880 від 12.09.2020 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №168199 від 12.09.2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі чи пройти огляд на місці, рапортом працівника поліції; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратору автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідала обстановці) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував механічним транспортним засобом - не зупинився на вимогу поліцейського.

       Однак, як засвідчують ці ж матеріали, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків та у закладі охорони здоров`я) відмовився, про що свідчать матеріали справи, а саме письмові пояснення свідків та відеоматеріали.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи. 

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, від працівників поліції не втікав, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_4 , який під час погоні за ОСОБА_1 , перебував у транспортному засобі поліцейських, а також відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт належності йому транспортного засобу, працівники поліції з`ясовували у нього чому він не виконав вимогу про зупинку, про те він жодних даних про іншу особу, яка керувала належним йому автомобілем не вказував. 
Крім того, відповідно до відеозапису, факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом підтвердили особи (пасажири), які перебували з ним та засвідчили, що транспортним засобом керував саме власник автомобіля - « ОСОБА_5 ».

З цих відеоматеріалів також слідує, що ОСОБА_1 мав ознаки сп`яніння йому роз`яснювались його права, необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, попереджався, що стосовно нього буде складено протокол у зв`язку з ухиленням від огляду, надавалась можливість дати пояснення чим він не побажав скористатися.

З цих матеріалів, також вбачається, що ОСОБА_1 всіляко перешкоджав працівникам поліції виконувати їх обов`язки, спочатку погодився пройти огляд у медичному закладі, а згодом відмовився, він та його пасажири спочатку намагалися домовитися з працівниками поліції, просили їх відпустити, а згодом стали погрожувати, особи виражалися нецензурною лайкою, звинувачували працівників поліції в отриманні незаконної винагороди, хоча жодних даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував такі дії працівників поліції стороною захисту не надано.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про доведеність вини ОСОБА_1 , в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та не виконанні вимоги про зупинку транспортного засобу.
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків апеляційний суд не знаходить, докази на які послався суд відповідають ст. 251 КУпАП.
Також, апеляційний суд враховує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи щодо нього Житомирським районним судом.
За місцем його реєстрації судом двічі направлялись судові повістки рекомендованими листами про необхідність з`явитись на розгляд справи, інших засобів зв`язку він не надав.

Всі ці обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, який знаючи, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення і що його розгляд буде здійснюватися судом жодної зацікавленості не виявляв, хоча мав достатньо часу, щоб організувати свій захист, заявити клопотання, подати докази.

Висновки суду повністю узгоджуються з практикою Європейського суду, який в своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, судом апеляційної інстанції було реалізовано право ОСОБА_1 на участь в розгляді справи, він надав пояснення, скористався правовою допомогою, вправі був заявити клопотання та подати нові докази на підтвердження своїх доводів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування правильного по своїй суті рішення лише з підстав відсутності останнього в суді першої інстанції.

Не дають підстав для скасування судового рішення і інші доводи апелянта, які є формальними та жодним чином не свідчать про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення, оскільки висновки суду ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах справи. 

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Котика Валентина Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду                                                         В.В. Ляшук