Дата документу 02.03.2021 Справа № 319/445/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 319/445/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Ходько В.М.
№ 22-ц/807/873/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначав, що він являючись спадкоємцем другої черги не може оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, після смерті дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суджом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 06.07.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 129 (а.с.13).

Згідно матеріалів спадкової справи № 27/2016 заведеної Приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ярошенком Сергієм Владиславовичем (а.с.73-98) спадкоємцем, що прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є: його племінник – ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви № 71 від 13.07.2016 про прийняття спадщини, та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області 25.08.1959; копією архівного витягу від 22.06.2016 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00016842571 від 06.07.2016 (а.с.11, 20-21, 74).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ярошенка Сергія Владиславовича із заявою № 220 від 14.09.2017 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , проте згідно з постановою приватного нотаріуса № 482/02-31 від 14.09.2017 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок (а.с.94-зв.бік, 59).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних положень закону.

Відповідно до змісту ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1261, 1268, 1296 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що аналіз вказаних правових норм свідчить, що предметом доказування в цій справі є належність спадкодавцеві на момент відкриття спадщини відповідного майна, на що під час підготовчого провадження неодноразово зверталася увага позивача та його представника, а також вказувалось на необхідність надання доказів на підтвердження вказаних обставин, роз`яснено про наслідки невчинення таких процесуальних дій.

Суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем до суду докази не свідчать про належність житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а тому позивачем не доведено, що вказане майно входить до складу спадщини.
Як зазначив суд першої інстанції, надана позивачем копія технічного паспорту на спірний будинок (а.с.17-19) не є правовстановлюючим документом та не підтверджує право власності спадкодавця на нього.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова коелігя звертає увагу, на те, що позивач просить визнати право власності на будівлю, яка на час смерті спадкодавця не була зареєстрована за спадкодавцем.

Посилання у апеляційній сказі на те, що на той час не вимагалася державна реєстрація є безпідставним, позаяк виникнення права власності на той час передбачало відповідне оформлення права шляхом ухвалення рішення органами місцевого самоврядування з реєстрацією в бюро технічної інвентаризації.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, не може бути підставою для повного задоволення вимог позивача лише відсутність заперечень проти позову з боку відповідача.

До того ж за положеннями ст. 206 ЦПК навіть у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. 

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 березня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков