Справа № 308/9966/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 

І м е н е м У к р а ї н и

22.02.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Животова Є.Г., з участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О.Я., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Мишинчука В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про порушення митних правил, запроваджені щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України, за апеляційною скаргою заступника голови комісії з реорганізації, першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Ігора Балана на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2021,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою судді від 26.01.2021 провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 472 Митного кодексу України закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України. Вилучений на підставі ст.511 Митного кодексу України згідно з протоколом про порушення митних правил № 1492/30500/20 від 24.09.2020 товар, а саме: іноземна валюта у загальній кількості 20000 євро (купюри номіналом 50 євро в кількості 400 купюр) повернуто ОСОБА_1 або його представнику.

В оскарженій постанові судді від 26.01.2021 йдеться про наступне.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил від 24.09.2020 № 1492/30500/20 цієї ж доби, о 4 год. 54 хв., в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби заїхав легковий автомобіль «TOYOTA», моделі «SIENNA», державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який прямував з Італії в Україну, де перебував у приватних справах.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «червоний коридор».

ОСОБА_1 запропоновано заповнити митну декларацію, в якій він вказав свої паспортні дані, відомості про транспортний засіб, наявність товару, а саме: одяг та додаткові речі до одягу, взуття особистого використання, вживані, не сортовані, іноземного виробництва.

При усному опитуванні ОСОБА_1 підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації та заявив, що окрім задекларованих товарів переміщує іноземну валюту у загальній кількості 10000 євро та заперечив наявність будь-яких інших товарів, в тому числі таких, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено.

Під час митного огляду вищезазначеного транспортного засобу та речей ОСОБА_1 , окрім задекларованого товару та усно заявленої іноземної валюти у загальній кількості 10000 євро, виявлено не заявлену іноземну валюту, а саме: 20000 євро (купюри номіналом 50 євро в кількості 400 купюр).

Зазначена іноземна валюта була загорнута у поліетиленовий пакет білого кольору і знаходилася у валізі серед особистих речей ОСОБА_1 . Валіза знаходилася в салоні автомобіля на пасажирському сидінні. Доступ до виявленої іноземної валюти нічим не утруднювався та став можливим після відкриття бокових дверей автомобіля та відкриття валізи ОСОБА_1 .

Виявлена іноземна валюта, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, згідно з курсом НБУ станом на 24.09.2020 року становить 659218 грн.

Відповідно до ч.3 ст.197 МК України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до п.4,12 ч.1 ст.1, ст.8 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали; транскордонне переміщення валютних цінностей - ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України банківських металів, готівкової валюти. Транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ 2 січня 2019 року № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Згідно з п.6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ 2 січня 2019 року № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Відповідно до п.2 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 травня 2012 року за № 450 товари декларуються шляхом подання митному органу: митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа; або митної декларації М-16; або письмової заяви за формою згідно з додатком 1; або митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності; або декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей; або іншого документа, що відповідно до законодавства може використовуватись замість митної декларації.

Згідно з п.8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, для декларування транскордонного переміщення фізичними особами валюти України, іноземної валюти та банківських металів у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро, а також для письмового декларування фізичними особами платіжних документів та цінних паперів (акцій, облігацій, купонів до них, векселів (тратт), боргових розписок, акредитивів, чеків, банківських наказів, депозитних сертифікатів, інших фінансових та банківських документів), виражених у валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, сумарна фактурна вартість яких перевищує суму, встановлену Митним кодексом України для письмового декларування товарів, що переміщуються громадянами, використовується декларація, зазначена в абзаці шостому пункту 2 цього Положення (декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей).

Форму бланка декларації транскордонного переміщення затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» від 27 лютого 2019 року № 203.

Згідно з порядком заповнення декларації транскордонного переміщення, зазначеним на зворотному боці бланка декларації, разом із заповненою декларацією для митного контролю та митного оформлення товарів громадянином або уповноваженою особою подаються такі документи: документи, що посвідчують особу та підтверджують країну постійного проживання громадянина або уповноваженої особи; документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках та придбання особою банківських металів у банках та/або Національному банку, визначені у пункті 18 постанови Правління Національного банку України від 2 січня 2019 року № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», згідно з яким, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують: 1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро; 2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.

Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Посилаючись на наведене, інспектор відділу № 2 МП "Тиса" Закарпатської митниці Держмитслужби Овчаров О.В., яким складено наведений вище протокол про порушення митних правил вважає, що ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які в даній кількості підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а зазначене діяння має "ознаки" порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.

Як визнав суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст.1 Першого протоколу, передбачено три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний інтерес»; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу»/дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини (п.п. 69,73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31,34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 6 листопада 2008 року).

Відповідальність за ст.472 МК України настає внаслідок недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

За вчинення зазначеного правопорушення згідно ст.472 МК України передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про валюту та валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За твердженням ОСОБА_1 , при усному опитувані ним службовій особі митного органу було повідомлено про наявність у нього іноземної валюти, відтак, митному органу від нього було відомо про наявність іноземної валюти в сумі, що підлягає письмовому декларуванню, а у наданій митним органом митній декларації ним було заповнено всі відомості, передбачені формою, виданою для заповнення митної декларації про наявний товар, при цьому жодних відомостей про іноземну валюту остання не передбачала.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з ініціативи інспектора митниці заповнив декларацію на бланку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 431 «Про затвердження форми митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності» (а.с. 7).

Згідно з ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 203 «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» затверджено форму бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей. Дана постанова набрала чинності 22.03.2019.

Форма митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 431.

Постановою Кабінету Міністрів України № 203 внесені зміни до постанови № 431. З форми митної декларації виключено п.3.1, яким передбачалося декларування відомостей про валюту України та іноземну валюту готівкою, платіжні документи та інші цінні папери, банківські метали.

Порядок заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 року № 614.

Згідно з п.1.8 Порядку № 614 декларація не приймається до митного оформлення посадовою особою митного органу в разі: заповнення декларації, форма якої відрізняється від установленої; заповнення декларації з порушенням вимог цього Порядку; заповнення декларації олівцем; заповнення декларації з виправленнями та/або підчищеннями. В таких випадках громадянином або уповноваженою особою заповнюється нова декларація з дотриманням вимог цього Порядку.

Пунктом 1.10 Порядку № 614 визначено, що з моменту прийняття декларації посадовою особою митного органу для оформлення вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а громадянин або уповноважена особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була заповнена декларація, форма якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 431, пункт 3.1 бланку якої виключений. Бланк даної декларації ОСОБА_1 був наданий інспектором митниці.

Разом з тим, бланк декларації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 203, ОСОБА_1 не надавався і ним не заповнювався, що матеріалами справи не спростовано.

Інші зібрані у справі митним органом докази лише доводять факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей через митний кордон.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв до уваги доводи сторони захисту про те, що інспектор митниці не забезпечив ОСОБА_1 можливістю письмово задекларувати валютні цінності, не дивлячись на те, що про існування готівкових коштів перед проходженням митного контролю ОСОБА_1 зазначав. Тобто, ОСОБА_1 в усній формі було задекларовано валюту, однак бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей йому не був наданий інспектором митниці і не заповнювався, що вбачається з матеріалів справи.

За змістом п.57 ч.1 ст.4 МК України валютні цінності є товаром.
Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст.197 МК України. Відповідно до ч. 1,2 цієї статті обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Крім того, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

Будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

З огляду на викладене, місцевий суд прийшов до висновку, що втручання в право на мирне володіння своїм майном (іноземною валютою) не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід врахувати те, що держава від дій ОСОБА_1 у цій частині не зазнала жодних збитків, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь-яких податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення митних правил, передбачених ст.472 МК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану постанову судді від 26.01.2021 та прийняти нове рішення, яким визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, призначити йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосередніх предметів порушення митних правил з їх конфіскацією.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова суду підлягає скасуванню на підставі пп.2,3 ч.1 ст.531 МК України у зв'язку з "необ'єктивністю її розгляду", невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.197 МК України, переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Відповідно до п.4,12 ч.1 ст.1, ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції", валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали; транскордонне переміщення валютних цінностей - ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України банківських металів, готівкової валюти. Транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5,6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого Постановою Правління НБУ 2 січня 2019 року № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу в повному обсязі. Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Форму бланка декларації транскордонного переміщення затверджено постановою КМУ «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» від 27 лютого 2019 року № 203.

Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Форму бланка декларації транскордонного переміщення затверджено постановою КМУ «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» від 27 лютого 2019 року № 203.

ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які в даній кількості підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та оподаткуванню.

Рішення про закриття провадження у справі та про повернення валютних цінностей мотивоване суддею тим, що ОСОБА_1 подав митну декларацію, для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, в якій відсутня графа для заповнення валютних цінностей. Про наявність валюти ОСОБА_1 повідомив, однак працівник митниці не надав можливості заповнити транскордонну декларацію, призначену для декларування валютних цінностей.

Наказом Мінфіну № 614 від 28.05.2012 затверджено «Порядок заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності».

Заслухавши доводи представника митниці Селеша О.Я. на підтримання вказаної вище апеляційної скарги ОСОБА_3 з наведених у ній підстав, захисника ОСОБА_1 - адвоката Мишинчука В.В. який заперечив проти вказаної апеляційної скарги повністю та просив залишити оскаржене рішення судді першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Ігоря Балана не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а відповідно до ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно диспозиції ст.472 МК України, дане правопорушення характеризується недекларуванням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявленням за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування) або бездіяльністю (недекларування), тобто це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму та інших відомостей для митної мети.

За змістом вказаної норми права, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про валюту та валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, для декларування транскордонного переміщення фізичними особами валюти України, іноземної валюти та банківських металів у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро, а також для письмового декларування фізичними особами платіжних документів та цінних паперів (акцій, облігацій, купонів до них, векселів (тратт), боргових розписок, акредитивів, чеків, банківських наказів, депозитних сертифікатів, інших фінансових та банківських документів), виражених у валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, сумарна фактурна вартість яких перевищує суму, встановлену Митним кодексом України для письмового декларування товарів, що переміщуються громадянами, використовується декларація, зазначена в абзаці шостому пункту 2 цього Положення (декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей).

Форму бланка декларації транскордонного переміщення затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» від 27 лютого 2019 року № 203.

Постановою Кабінету Міністрів України № 203 внесені зміни до постанови № 431. З форми митної декларації виключено п.3.1, яким передбачалося декларування відомостей про валюту України та іноземну валюту готівкою, платіжні документи та інші цінні папери, банківські метали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була заповнена декларація, форма якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 431, пункт 3.1 бланку якої виключений. Бланк даної декларації ОСОБА_1 був наданий інспектором митниці.

Разом з тим, бланк декларації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 203, ОСОБА_1 не надавався і ним не заповнювався, що матеріалами справи не спростовано.

Інші зібрані у справі митним органом докази лише доводять факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей через митний кордон.

Апеляційний суд визнає, що суддею Ужгородського міськрайонного суду дотримано вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права як при розгляді справи про порушення митних правил, так і при постановленні оскарженого судового рішення від 26.01.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, для проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав порядок проходження по смузі руху «червоний коридор», тобто вчинив дії, спрямовані на декларування товарів, які у нього знаходились і підлягають оподаткуванню, підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.

З наявних у справі пояснень ОСОБА_1 вбачається, що при усному опитувані ним службовій особі митного органу було повідомлено про наявність у нього іноземної валюти, відтак, митному органу від нього було відомо про наявність іноземної валюти в сумі, що підлягає письмовому декларуванню, а у наданій митним органом митній декларації ним було заповнено всі відомості, передбачені формою, виданою для заповнення митної декларації про наявний товар, при цьому жодних відомостей про іноземну валюту остання не передбачала.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 заявив представнику митного органу, що переміщує товари, в обсягах, що підлягають письмовому декларуванню, підлягають оподаткуванню митними платежами, чи підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.

З матеріалів справи про порушення митних правил вбачається, що зазначені доводи сторони захисту не були спростовані у суді першої інстанції й у їх спростування апеляційному суду також не були надані будь-які докази.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, переміщувану іноземну валюту ОСОБА_1 не приховував та заявив контролюючим органам про її переміщення. Доступ до виявленого нічим не утруднювався та став можливим після відкриття бокових дверей автомобіля та відкриття валізи ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 була надана можливість задекларувати іноземну валюту у письмовій формі.

Апеляційний суд вважає, що, врахувавши вищенаведені факти, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , і на підставі здобутих доказів установив, що перед початком проходження митного контролю ОСОБА_1 повідомив працівника митного органу про наявність переміщуваної іноземної валюти та мав намір задекларувати її письмово у декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, тобто спочатку здійснив усне декларування, що також об`єктивно і достовірно підтверджується тим, що ОСОБА_1 обрав смугу руху «червоний коридор», однак, був позбавлений можливості здійснити письмове декларування, так як інспектором Чопської митниці після отримання інформації про наявність переміщуваної іноземної валюти, не була надана ОСОБА_1 можливість письмово заповнити декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст.472 МК України правопорушення є законним, належним чином вмотивованим, таким, що знайшов своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного вище доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною у зв`язку із необ`єктивністю розгляду справи, невідповідністю викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Суд належним чином вмотивував свій висновок про відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення митних правил, а також об`єктивної сторони та, відповідно, вини у вчиненні передбаченого ст.472 МК України правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а також про повернення вилученої іноземної валюти ОСОБА_1 або його представнику за дорученням у порядку ст.511 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ч.5 ст.529 МК України, ст.294 КУпАП, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника голови комісії з реорганізації, першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Ігора Балана залишити без задоволення, а оскаржену ним вищевказану постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2021 про закриття провадження у справі про порушення митних правил, передбачене ст.472 МК України, розпочатої щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є статочною й оскарженню не підлягає.

Суддя