УХВАЛА

13 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/542/19-а
адміністративне провадження № К/9901/36430/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шишова О.О.,
суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.

перевіривши касаційну скаргу   Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі №200/542/19-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, про скасування рішення про нарахування штрафу та пені,

УСТАНОВИВ:

09 січня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому позивач просить скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 17 вересня 2018 року № 0055734312-480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 2943,03 гривень, у т.ч. штраф 2420,17 гривень, пеня 522,86 гривень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 17 вересня 2018 року № 0055734312-480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 2943,03 гривень, у т.ч. штраф 2420,17 гривень, пеня 522,86 гривень. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі зслати судового збору.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від  23 березня 2019 року у справі № 200/542/19-а.
Не погоджуючись з ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року, Головне управління ДПС у Донецькій області оскаржило її в касаційному порядку та просить зазначену ухвалу скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник посилається на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Установлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управління ДПС у Донецькій області подана апеляційна скарга, яка ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2019 року залишена без руху з підстав порушення вимог, встановлених статтею 296 КАС України, в частині сплати судового збору.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року  відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Донецькій області про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги. Апеляційну скаргу  Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду 20 березня 2019 року у справі  № 200/542/19-а, повернуто заявникові.
25 лютого 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області повторно (вдруге) подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року відмовлено Головному управлінню ДФС у Донецькій області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2019 року у справі № 200/542/19-а - залишити без руху. Встановлено Головному управлінню ДФС у Донецькій області десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення зазначених недоліків, шляхом надання оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1057,20 грн. та зазначення апелянтом інших підстав для поновлення строку. 
Також, суд апеляційної інстанції вказав, що з матеріалів справи вбачається, що Матеріали справи свідчать, що 20 березня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом у відкритому судовому засіданні ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги (а.с. 118-121).
17.04.2019 року апеляційна скарга була подана до суду першої інстанції вперше (а.с. 124-126).
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору (а.с. 131-132).
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту у зв`язку з несплатою судового збору (а.с. 147).
11 лютого 2020 року апелянт вдруге звернувся з апеляційною скаргою до суду першої інстанції (а.с. 159-161), тобто, апелянтом строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено. 
При цьому, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленим судовим рішенням, можуть скористатися правом його оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановленому вказаним Кодексом порядку.
Подача апеляційної скарги через значний час після її повернення Шостим апеляційним адміністративним судом не можна визнати своєчасною та обґрунтованою.
Вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2020 року клопотання Головного управління ДПС у Донецькій області про продовження встановленого судом процесуального строку для усунення недоліку апеляційної скарги - задоволено. Надано Головному управлінню ДПС у Донецькій області для усунення недоліків поданої апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2019 року у справі № 200/542/19-а - 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
На вимогу ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року від податкового органу надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якому просило суд поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, в якій апелянт посилається на попереднє вчасне звернення з апеляційною скаргою та її повернення з підстав відсутності коштів на сплату судового збору. Крім того, посилаючись на несвоєчасність бюджетних асигнувань на сплату судового збору та блокування операцій на реєстраційному рахунку, апелянт просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити його.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від  23 березня 2019 року у справі № 200/542/19-а .
Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, Наведені підстави для поновлення строку апеляційного оскарження є неповажними, оскільки обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов`язку своєчасної сплати судового збору.
Згідно частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Отже, поновлення скаржникові строку на апеляційне оскарження без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право інших учасників справи.
Відповідно до вимог статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Отже, законодавець визначив, що процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
У пункті 41 справи «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків».
Таким чином, у ситуації з державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів, тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Згідно частини другої     статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України     встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України     визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої     статті 296 цього Кодексу     закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.
За правилами частини третьої     статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України     апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених   статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої   статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).
Крім того, згідно з частиною другою     статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України     незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України     передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої     статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України     рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває     стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у     статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених     Кодексом адміністративного судочинства України     певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою     статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України     учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження неповажними.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
У решті обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій доводів та не спростовують висновків останніх.
Посилання скаржника на існування судової практики Верховного Суду щодо оцінки мотивів для відкриття касаційного провадження до уваги не приймається, оскільки висновки, щодо строків звернення з апеляційними скаргами, які містяться у наведених скаржником ухвалах Верховного Суду, слід застосовувати з урахуванням обставин, які наявні у конкретній справі.
Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
За таких обставин подана касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року є необґрунтованою. У даному випадку правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.  
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі №200/542/19-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, про скасування рішення про нарахування штрафу та пені.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О. О. Шишов

Судді                                                                                                    І.В. Дашутін                                                  
                                                                                                                                                                                       М.М. Яковенко