П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р. Категорія 111031101	м.Одеса	Справа № 400/2682/19	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.05.2019 № 0068396-5106-1411, № 0068395-5106-1411, № 0068393-5106-1411, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати прийняте 21.05.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі – Управління або відповідач) податкове повідомлення-рішення № 0068396-5106-1411; - визнати протиправним та скасувати прийняте 21.05.2019 Управлінням податкове повідомлення-рішення № 0068396-5106-1411; - визнати протиправним та скасувати прийняте 21.05.2019 Управлінням податкове повідомлення-рішення № 00068393-5106-1411, мотивуючи його тим, що належне йому на праві власності нерухоме майно відноситься до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Оскільки позивач є керівником Фермерського господарства Головченка Валентина Васильовича, нерухоме майно, відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, у 2018 році не було об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано прийняте 21.05.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (Баштанське управління) податкове повідомлення-рішення № 0068396-5106-1411. Визнано протиправним та скасовано прийняте 21.05.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (Баштанське управління) податкове повідомлення-рішення № 0068395-5106-1411. Визнано протиправним та скасовано прийняте 21.05.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (Баштанське управління) податкове повідомлення-рішення № 0068393-5106-1411.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що нарахування податку контролюючим органом було здійснено, виходячи з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Правовою підставою для застосування до особи пільг зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту "ж" підпункту  266.2.2. пункту  266.2  статті 266 Податкового кодексу України є одночасна сукупність наступних умов: 1) призначення будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником. Однак, в органах ДПС відсутня інформація про ведення будь-якої діяльності фізичною особою ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (арк. спр. 40-46), позивач є засновником та керівником ФГ ОСОБА_1 (надалі – ФГ), зареєстрованого 25.11.1996 за податковою адресою позивача.
Основним видом економічної діяльності ФГ є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
До позовної заяви ОСОБА_1 додав, зокрема, подані ФГ: “Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду” на 1 грудня 2018 року (арк. спр. 48-59), відповідно до якого господарство займалось виробництвом пшениці озимої ячменя озимого, пшениці ярої, гороху; “Звіт про реалізацію продукції сільського господарства” за 2018 рік (арк. спр. 60-62); “Звіт про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств” за 2018 рік (арк. спр. 63-73)
Згідно з наданою відповідачем “Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта” (арк. спр. 83-87), за позивачем, зокрема, зареєстровані:
- право користування земельними ділянками площею 2,9688 га, 4,874 га, 2,9689 га, 5,1658 га для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на строк 70 років; дата реєстрації права – 25.05.2016;
- право власності на земельну ділянку площею 5,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства; дата реєстрації права – 31.07.2014;
- право оренди (до 05.11.2024, з правом пролонгації) земельної ділянки площею 5,6628 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дата реєстрації права – 05.11.2014;
- право власності (1/2) на нежилий об`єкт мехзагону ( АДРЕСА_1 ), площа - 416,2 кв. метрів; дата реєстрації права – 11.01.2011;
- право власності (1/2) на нежилий об`єкт зернотоку ( АДРЕСА_1 ), площа – 937,5 кв. метрів; дата реєстрації права – 11.01.2011;
- право власності (1/2) на нежилий об`єкт підсобного цеху ( АДРЕСА_2 ), площа – 347,2 кв. метрів; дата реєстрації права – 27.10.2008.
Податковими повідомленнями-рішеннями від 21.05.2019 року Управління, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначило суми податкового зобов`язання ОСОБА_1 за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- 6463,13 грн. (нежилий об`єкт підсобного цеху), податкове повідомлення-рішення № 0068396-5106-1411 (арк. спр. 12);
- 17451,56 грн. (нежилий об`єкт зернотоку), податкове повідомлення-рішення № 0068395-5106-1411 (арк. спр. 13);
- 7747,56 грн. (нежилий об`єкт мехзагону), податкове повідомлення-рішення № 0068393-5106-1411 (арк. спр. 14).
Визначені Управлінням суми відповідають частці позивача у вказаних об`єктах та встановленій рішенням Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 25.05.2017 № 11 ставці податку (1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування), що не перевищує передбачену підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставку (1,5 відсотка).
Не погоджуючись із вищевказаними повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є засновником та головою ФГ, та належні йому нежилі об`єкти фактично є нерухомістю господарства, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Згідно з чинною у 2018 році редакцією підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Виходячи з позиції апелянта, Управління не ставить під сумнів те, що належні позивачу будівлі та споруди (технічні паспорти на які ОСОБА_1 додав до адміністративного позову) є будівлями сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, як вони визначені у затвердженому і введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-200.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі у застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У вказаній позивачем постанові Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку, коли фізичній особі – засновнику сільськогосподарського товаровиробника належить нерухоме майно - будівлі сільськогосподарського призначення, що використовуються для сільськогосподарського товаровиробництва, таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Позивач є засновником та головою ФГ, та належні йому нежилі об`єкти фактично є нерухомістю господарства.
Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж»  підпункту  266.2.2. пункту  266.2  статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року № 649/593/16-а.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
          Також, колегія суддів відхиляє посилання Управління на постанови Верховного Суду, оскільки в них йдеться про застосування іншої норми – підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року по справі № 400/2682/19, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.