КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680  м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а,
                                                                                                                                                                                            
Справа № 753/8869/20                                                Головуючий у 1 інстанції - Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1041/2021                                         Доповідач - Мараєва Н.Є.
 
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Мараєвої Н.Є.
      Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі: Діденко А.С.
розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду  в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", третя особа: Комунальний концерн "Центр комунального сервісу" 
про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії
Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явились у судове засідання,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -
     
ВСТАНОВИЛА:
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації_ "Київтеплоенерго", третя особа: Комунальний концерн "Центр комунального сервісу" про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити дії.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми процесуального права.
28 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду від представника КП "Київтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
18 березня 2021 року та 22 березня 2021 року до Київського апеляційного суду від представника КП "Київтеплоенерго" надійшли пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 27 грудня 2012 року (а.с. 19-20).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що користується послугами з центрального опалення квартири, що надається КП «Київтеплоенерго» та вчасно виконує свої обов`язки щодо оплати за надані послуги, однак в рахунку-повідомленні станом на 01 грудня 2020 року, що надійшов позивачу, у споживача наявна заборгованість за централізоване опалення, саме: в графі борг зазначено 36 009, 03 грн.; в графі «до сплати» зазначено 20 095,92 грн.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання заборгованості безпідставною та такою, яка підлягає скасуванню та зобов`язання видати довідку про відсутність заборгованості, посилається на те, що у нього була відсутня заборгованість за спожите центральне опалення.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що  позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України,  кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.
Згідно ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дій відповідачів з нарахування позивачу плати за централізоване опалення, без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №462/5889/16-ц ).
Таким чином, враховуючи зазначене, колегія судів дійшла висновку, що позивач оспорюючи законність нарахування заборгованості не вимагає здійснення відповідного перерахунку плати за централізоване опалення, а обраний ним спосіб захисту  у виді визнання його заборгованості перед КП "Київтеплоенерго" за централізоване опалення  у розмірі 29 989, 35 грн. безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, та зобов`язання КП "Київтеплоенерго" видати йому довідку про відсутність заборгованості не є таким, що відновить його, імовірно, порушене право.
Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:                          

                                                                Судді: